Справа № 447/2134/15-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М. 
Провадження № 22-ц/811/3202/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
Секретар Іванова О.О.
З участю: представника ОСОБА_1 -адвоката Ратич Т.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №447/2134/15-ц за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 липня 2019 року ухваленого судом у складі судді Карбовніка І.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку, ОСОБА_2 , третя особа-реєстраційна служба Новороздільського МУЮ у Львівській області, приватне підприємство «К.І.К.-Л» про визнання іпотечного договору частково недійсним та зняття арешту з нерухомого майна -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання іпотечного договору частково недійсним та зняття арешту з нерухомого майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 серпня 2007 року між нею та Приватним підприємством «К.І.К.-Л.» укладено договір підряду №30/08/07 згідно умов якого останнє зобов`язалось власними силами виконати будівельні роботи по будівництву житлового будинку АДРЕСА_1 та відповідно передати позивачу в такому житловому будинку на 2-му поверсі 2-кімнатну житлову квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 50,37 м.кв. із якої житлова 29,36 м.кв. Орієнтована вартість запланованих робіт становить 88 147,50 грн.
Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 22 липня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано недійсним іпотечний договір, укладений 10.07.2008р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_2 , посвідчений цієї ж дати приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л., зареєстрований в реєстрі за № 4794, в частині передачі в іпотеку майнових прав на 2 (двокімнатну) квартиру АДРЕСА_3 .
Знято обтяження з квартири АДРЕСА_3 , РНОНМ 699435146108, номер запису про обтяження 10739877, внесену до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л. 10.07.2008 р., реєстраційний №7547080, на підставі іпотечного договору №4794 посвідченого 10.07.2008р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л., іпотекодержатель Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, ЄДРПОУ 00039002, іпотекодавець ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 .
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто солідарно з Акціонерного комерційного промислово - інвестиційного банку, ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 794,80 грн.
Рішення суду оскаржив представник Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк». Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та безпідставним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. В апеляційній скарзі зазначає, що згідно із ст.1 ЗУ «Про іпотеку», яка була чинна на дату укладення іпотечного договору, застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Відповідно до ст.5 ЗУ «Про іпотеку», яка визначає предмет іпотеки в редакції, чинній на дату укладення іпотечного договору, слід враховувати, що цією статтею визначають правила, за якими оформляється іпотека майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. Тому обґрунтування позивача та рішення суду щодо недійсності іпотеки через відсутність в ст.5 ЗУ «Про іпотеку» прямої вказівки на те, що предметом іпотеки можуть бути майнові права на нерухомість не є законними, оскільки вони порушують ст.1 ЗУ «Про іпотеку», яка чітко визначає правила оформлення іпотеки на майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено та положення закону «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» від 19 червня 2003 року №979-IV. Крім того, слід зауважити що на момент укладення між Банком та ОСОБА_2 . Договору іпотеки жодних заборон/обтяжень на квартири, які є предметом іпотеки, зареєстровано не було. Договір №14/2005-06 на пайову участь у будівництві житла від 14.12.2005 року між Приватним підприємством «К.І.К.-Л» та ОСОБА_2 було укладено набагато раніше, ніж договір підряду №30/08/07 від 30.08.2007 року, тобто на момент укладення Договору підряду майнові права на квартиру АДРЕСА_3 належали фізичній особі ОСОБА_2 .. Відповідно, Приватне підприємство «К.І.К.-Л» не могло передати ОСОБА_1 зазначену квартиру, оскільки така підприємству не належала. Зазначені майнові права було передано відповідно до Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л. 10 липня 2008 року, ПАТ «Промінвестбанк». Вважає, що суд першої інстанції всупереч чинному законодавству, дійшов неправильних та незаконних висновків про те, що іпотека є недійсною, оскільки майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено на 10.07.2008 року, не могли бути предметом застави і що на 10.07.2008 року у ОСОБА_2 не існували права на надання згоди на іпотеку, оскільки на цю дату у нього не існувало жодних прав на квартиру. Оскільки рішення суду про недійсність договору порушує ст.1 ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» то і рішення в частині зняття обмежень також є незаконним.
Просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 липня 2019 року в частині часткового задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) представником позивача адвокатом Ратич Т. М. надано Відзив на апеляційну скаргу (далі Відзив).
У Відзиві представник позивача обгрунтовує законність рішення суду першої інстанції правовими актами чинними на день укладення договору та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.
Представник відповідача, відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином повідомлялися про день і час розгляду справи як електронною поштою так і поштовим зв`язком за відомою суду адресою, клопотань не надіслали.
Згідно частини другої статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За змістом частини першої ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини 3 ст. 3 ЦПК провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Матеріалами справи та судом встановлено, що 30 серпня 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та ПП «К.І.К.-Л» укладено Договір підряду № 30/08/07 (далі Договір) згідно умов якого останнє зобов`язалося власними силами виконати будівельні роботи по будівництву житлового будинку АДРЕСА_1 та відповідно передати ОСОБА_1 у цьому житловому будинку квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 50,37 м.кв із яких: житлова площа 29,36 м.кв . Орієнтовна вартість запланованих робіт становить 88 147,50 грн.
Згідно п.3.1 Договору підрядник зобов`язується розпочати виконання робіт протягом звітного кварталу поточного року з моменту підписання договору та завершити будівництво житлового будинку у якому замовник ОСОБА_1 отримає квартиру до 31.12.2007 року.
Пунктом 9.11 Договору встановлено, що право власності на квартиру наступає після повної оплати вартості та підписання акта приймання-передачі житлової квартири. 
На виконання вказаного Договору підряду, позивач ОСОБА_1 перерахувала ПП «К.І.К.-Л» 91 725,50 грн. чим виконала зобов`язання згідно п.2.2 умов Договору.
Відповідно до Акту приймання-передачі квартири у житловому будинку від 31.12.2008 року ПП «К.І.К.-Л» з однієї сторони та позивач з другої сторони склали цей акт про те, що в рахунок виконання договору № 30/08/07 від 30.08.2007 року передано, а позивач прийняла квартиру в житловому будинку АДРЕСА_1 , номер квартири АДРЕСА_4 , кількість кімнат-2.
10 липня 2008 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_2 з метою забезпечення належного виконання ПП «К.І.К.-Л» взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором від цієї ж дати, був укладений Договір іпотеки, предметом якого є, зокрема, майнові права на квартиру АДРЕСА_3 , будівництво якої не завершено.
Представник ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» вважає рішення суду першої інстанції незаконним та пов`язує з тією обставиною, що у відповідача ОСОБА_2 виникло майнове право на квартиру на підставі Договору № 14/2005-06 від 14.12.2005 року про пайову участь у будівництві житла. З такими доводами апеляційної скарги суд не погоджується, оскільки ОСОБА_2 не сплатив кошти за вказаним договором про пайову участь у будівництві. Крім цього, рішенням виконавчого комітету Новороздільської міської ради від 09.12.2008 року № 625, беручи до уваги лист директора ПП «К.І.К.-Л» Котика Б.М., дано дозвіл на оформлення права приватної власності ОСОБА_1 .
За змістом ч.ч.1,3 ст. 575 Цивільного кодексу України (далі ЦК) іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 5 Закону (у редакції, яка діяла на час укладення іпотечних договорів) предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено Законом.
Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.
Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.
На час укладення спірних договорів іпотеки стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки.
Оспорюваний Договір іпотеки майнових прав на незакінчену будівництвом квартиру був укладений 10 липня 2008 року. 
Суд першої інстанції з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 30.01.2013 року підставно прописав, що майнове право, яке є предметом іпотечного договору-це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно ( право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.
Відповідно до ст.190 ЦК майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.
Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі Закон) дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності ( права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст.3 Закону).
Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва (інвестування) не є речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки суб`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.
Майнове право можна визначити як «право очікування», воно є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право-це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.04.2013 року по справі № 6-21цс13, виконання грошових зобов`язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об`єкта інвестування (стовідсоткова передоплата) свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт.
Розпорядження цими правами будь-ким, крім особи інвестора, що вчинив дії щодо набуття права власності на об`єкт будівництва або без його згоди на передачу майнових прав у заставу, порушує права інвестора й не відповідає вимогам ч.2 ст. 583 ЦК та ст.. 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною з 23 лютого 2006 року до 25 грудня 2008 року).
Позивач ОСОБА_1 виконала свої грошові зобов`язання за Договором підряду №30/08/07, повністю сплативши вартість об`єкта будівництва, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт.
Отже, позивач ОСОБА_1 є власником майнових прав на спірну квартиру АДРЕСА_3 .
Наведені вище висновки викладені Верховним Судом у аналогічній справі № 447/3065/15-ц (провадження № 61-2106 св18) , постанова від 20.06.2018 року.
Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, зводяться до пояснень, наданих в суді першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку встановленому ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк