П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
23 вересня 2020 року
м. Київ
Справа № 9901/810/18
Провадження № 11-202заі20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 червня 2020 року (судді Ханова Р. Ф., Бившева Л. І., Олендер І. Я., Шипуліна Т. М., Юрченко В. П.) у справі№ 9901/810/18 за позовом   ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправним і скасування рішення та
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.   У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до ВККС, у якому просив визнати протиправним і скасувати повністю рішення відповідача від 19 червня 2018 року № 874/ко-18 (далі - рішення № 874/ко-18), яким: визначено, що суддя Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 618,6 бала; визнано позивача таким, що не відповідає займаній посаді; рекомендовано Вищій раді правосуддя (далі - ВРП) розглянути питання звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Луганської області.
2.   На обґрунтування позову  ОСОБА_1 зазначив, що оскаржуване рішення ухвалене відповідачем на порушення Конституції України, Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), міжнародно-правових актів, якими встановлено заборону звільнення обраних безстроково суддів одразу після проходження кваліфікаційного оцінювання без попереднього застосування інших правових заходів реагування.
3.   На думку  ОСОБА_1 , ВККС вийшла за межі своєї компетенції й порушила принцип недопустимості зворотної сили закону в часі, оскільки керувалась положеннями законодавства, які вводять нові обмеження та принципово нові засади юридичної відповідальності для суддів, яких не існувало на час вступу його на посаду. При цьому відповідно до Конституції України та Закону № 1402-VIII у відповідача немає повноважень (компетенції) приймати рішення про невідповідність судді займаній посаді.
4.   Крім того, в розроблених Комісією підзаконних актах, застосованих при прийнятті оскаржуваного рішення, встановлено штучні перепони доступу людини та громадянина до правосуддя, які суперечать Конституції України. Низка положень цих актів у сфері кваліфікаційного оцінювання суддів протиправно унеможливлює судове оскарження незаконних рішень відповідача. До того ж нормативно-правові акти ВККС, які визначають порядок і процедуру кваліфікаційного оцінювання суддів, всупереч закону не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, внаслідок чого вони не набули юридичної сили нормативно-правових актів.
5.   На переконання позивача, Комісія незаконно прийняла стосовно нього як судді Апеляційного суду Луганської області оскаржуване рішення, оскільки він відповідає усім необхідним критеріям, щоб обіймати посаду судді вказаного суду.
Короткий зміст рішення суду попередньої інстанції
6.   Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 22 червня 2020 року закрив провадження в цій справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
7.   Судове рішення мотивовано тим, що: рішення Комісії про оцінювання є підставою для відповідної рекомендації про звільнення, тому обставини прийняття цього рішення повинні перевірятися судом лише після та разом з ухваленим рішенням ВРП за результатами такої рекомендації; передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIIIоскарження рішення Комісії щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП; оскаржуване рішення ВККС є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду. Ці обставини унеможливлюють подальший розгляд справи й ухвалення рішення по суті спору, а є підставами для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
8.   Не погодившись із таким судовим рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що воно прийнято з неправильним застосуванням норм процесуального права.
9.   На думку скаржника, суд дійшов помилкового висновку про те, що вказаний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства до розгляду ВРП оскаржуваного рішення ВККС.
10.         ОСОБА_1 також зазначив, що на відміну від справи № 9901/637/18, на яку послався суд першої інстанції, у цій справі на розгляді ВРП немає оскаржуваного рішення ВККС та це рішення не буде переглядатись цим органом, оскільки рішенням ВРП від 10 липня 2018 року позивача звільнено з посади судді у відставку. Разом із цим він у подальшому планує брати участь у конкурсах на зайняття посади судді, а тому нескасоване рішення № 874/ко-18 створює для цього перепони та негативно впливає на кар`єру позивача.
11.        Отже, скаржник вважає, що в разі закриття провадження в адміністративній справі він фактично позбавляється доступу до суду з тим, щоб будь-який незалежний суд розглянув справу, яка стосується його прав та інтересів.
12.         ОСОБА_1 також зауважив, що оскаржуване рішення ВККС як суб`єкта владних повноважень щодо визнання його таким, що не відповідає займаній посаді, безпосередньо впливає на його права та обов`язки, є таким, що порушує його конвенційні права, а відтак може бути оскаржене в порядку адміністративного судочинства.
13.        На підставі викладеного  ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для продовження розгляду.
Позиція інших учасників справи 
14.        На момент розгляду справи ВККС відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до Великої Палати Верховного Суду не надіслала.
Рух апеляційної скарги
15.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 31 серпня 2020 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та призначила справу до розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників на підставі частини третьої статті 311 КАС України, оскільки Велика Палата Верховного Суду в межах поданої апеляційної скарги лише перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, при цьому фактичні обставини справи у такому випадку не підлягають з`ясуванню та оцінюванню, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) про доцільність розгляду справи на основі письмових доказів у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини», заява № 8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі «Варела Ассаліно проти Португалії», заява № 64336/01), відмовивши в задоволенні клопотання скаржника про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції
16.        10 лютого 1996 року Указом Президента України № 122/96 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Сєверодонецького міського суду Луганської області строком на п`ять років.
17.        14 вересня 1999 року Указом Президента України № 1166/99 позивача переведено в межах п`ятирічного строку на роботу на посаду судді Луганського обласного суду.
18.        15 березня 2001 року Постановою Верховної Ради України № 2297-ІІІ ОСОБА_1 безстроково обрано на посаду судді Луганського обласного суду (пізніше - Апеляційний суд Луганської області).
19.        01 лютого 2018 року рішенням Комісії № 8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1 .
20.        25 травня 2018 року ВККС прийняла рішення № 118/зп-18, яким призначила проведення тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей під час кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді.
21.         ОСОБА_1 склав анонімне письмове тестування, отримавши при цьому 71,1 бала, та за результатами виконання практичного завдання набрав 60,5 бала. На етапі складення іспиту суддя загалом набрав 131,6 бала.
22.        Позивач пройшов тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
23.        Рішенням Комісії від 26 березня 2018 року № 61/зп-18 позивача допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді - «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
24.        19 червня 2018 року відповідач провів співбесіду із суддею, під час якої було обговорено питання щодо показників за критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності, які виникли під час дослідження суддівського досьє.
25.        За критерієм компетентності (професійної, особистої та соціальної) суддя ОСОБА_1 набрав 310,6 бала, за критерієм професійної етики та доброчесності - 157,67 бала та 150,33 бала відповідно.
26.        19 червня 2018 року Комісія прийняла оскаржуване рішення, яким: визначила, що суддя Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 618,6 бала; визнала позивача таким, що не відповідає займаній посаді; рекомендувала ВРП розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Луганської області. 
27.        Оскаржуване рішення ВККС мотивоване тим, що за результатами кваліфікаційного оцінювання позивач набрав 618,6 бала, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв.
28.        10 липня 2018 року ВРП рішенням № 2232/0/15-18 звільнила ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Луганської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
29.        Не погодившись із рішенням ВККС від 19 червня 2018 року № 874/ко-18, ОСОБА_1 у жовтні 2018 року звернувся до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду із цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновку суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи 
30.        Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
31.        Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
32.        Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії Комісії.
33.        За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
34.        На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення).
35.        Рішенням Комісії від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 затверджено Порядок проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).
36.        Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Комісії про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (пункт 2 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII).
37.        Суд першої інстанції встановив, що 01 лютого 2018 року Комісія рішенням № 8/зп-18 призначила кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1 .
38.        25 травня 2018 року ВККС прийняла рішення № 118/зп-18, яким призначила проведення тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей під час кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді.
39.        Пунктами 10 та 11 розділу V Положення встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді. Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимального можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.
40.        Частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII передбачено, що ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
41.        Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням Комісії щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України (частина друга цієї статті Закону № 1402-VIII).
42.        Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі -Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
43.        Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.
44.        У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), series A, № 93).
45.        Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
46.        Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
47.        За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
48.        Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
49.        Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
50.        Гарантоване статтею 55 Конституції України та КАС України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
51.        За правилами пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним і скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
52.        Як убачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом провизнання протиправним і скасування повністю рішення відповідача від 19 червня 2018 року № 874/ко-18, яким: визначено, що суддя Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 618,6 бала; визнано позивача таким, що не відповідає займаній посаді; рекомендовано ВРП розглянути питання звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Луганської області.
53.        Разом із цим, згідно із частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
54.        Таким чином, рішення ВККС про надання рекомендацій щодо звільнення судді з посади може бути оскаржено тільки разом із рішенням ВРП, ухваленим за відповідною рекомендацією.
55.        Отже, рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді, а є лише підставою для такого звільнення. Під час розгляду подання ВККС про звільнення судді ВРП може і не погодитися з висновком ВККС.
56.        Звільнення судді з посади є конституційною функцією ВРП. У межах «кваліфікаційного» провадження ВРП має право перевірити вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС. У разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність оцінювання, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України.
57.        ВРП може ухвалити рішення про відмову в задоволенні подання про звільнення судді з посади. У цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втрачає юридичне значення.
58.        Ураховуючи наведене, а також статус і повноваження ВРП і ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП.
59.        Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 9901/637/18 (провадження № 11-1344заі18) та від 29 квітня 2020 року у справі № 9901/831/18 (провадження № 11-1213заі19).
60.        За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про те, що рішення Комісії від 19 червня 2018 року № 874/ко-18, яким: визначено, що суддя Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 618,6 бала; визнано позивача таким, що не відповідає займаній посаді; рекомендовано ВРП розглянути питання звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Луганської області, не може бути самостійним предметом судового розгляду, а відтак суд першої інстанції на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України обґрунтовано закрив провадження у справі.
61.        Слід також зазначити, що звільнення судді  ОСОБА_1 за заявою про відставку, після якого начебто ВРП не може розглядати рекомендації ВККС про звільнення судді на підставі пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, не змінює видової ознаки, юридичної сили, значення та рекомендаційної природи оскаржуваного в цій справі рішення. Видається очевидним, що після рішення ВРП про звільнення судді у відставку оскаржуване рішення ВККС певним чином утрачає свою актуальність, оскільки кваліфікаційне оцінювання та його наслідки мають відношення тільки стосовно діючого судді, яким позивач у цій справі перестав бути. 
62.        При цьому звільнення судді у відставку після рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, та внесення до ВРП подання з рекомендацією про звільнення такого судді з його посади, не перетворює і/чи не відносить оскаржуване в цій справі рішення ВККС до тих, які утворюють самостійний предмет судового спору і підлягають судовому контролю окремо від рішення, яке ухвалюється за відповідною рекомендацією ВККС.
63.        Велика Палата Верховного Суду відхиляє посилання  ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що оскаржуване в цій справі рішення № 874/ко-18 створює перепони для майбутньої участі позивача в конкурсах на зайняття посади судді та негативно впливає у зв`язку із цим на його подальшу кар`єру, оскільки це рішення Комісії у зв`язку з його нерозглядом ВРП залишилося нереалізованим і не може мати преюдиційне значення в процедурі конкурсного відбору на зайняття посади судді.
64.        Інші доводи та міркування, наведені в апеляційній скарзі, також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
65.        Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
66.        На підставі статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
67.        Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга   ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 червня 2020 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                                 О. С. Золотніков
Судді:                                 Н. О. Антонюк                                                            В. С. Князєв
                                            Т. О. Анцупова                                                           Л. М. Лобойко
                                            С. В. Бакуліна                                                             Н. П. Лященко
                                            В. В. Британчук                                                              О. Б. Прокопенко
                                            Ю. Л. Власов                                                                   В. В. Пророк
                                            М. І. Гриців                                                                  Л. І. Рогач
                                           Д. А. Гудима                                                                    О. М. Ситнік
                                            В. І. Данішевська                                                      О. С. Ткачук
                                            Ж. М. Єленіна                                                             В. Ю. Уркевич
                                            О. Р. Кібенко                                                                    О. Г. Яновська