ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 826/26647/15
адміністративне провадження № К/9901/29406/18, К/9901/29407/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Данилевич Н.А.,
суддів: Мацедонської В.Е.,  Шевцової Н.В., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України,  третя особа – ОСОБА_2 , провадження у якій відкрито за касаційними скаргами ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року (головуючий суддя Качур І.А., судді Данилишин В.М., Келеберда В.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року  (головуючий суддя –  Собків Я.М., судді: Вівдиченко Т.Р., Костюк Л.О.), а також ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року (головуючий суддя Качур І.А., судді Данилишин В.М., Келеберда В.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року (головуючий суддя –  Собків Я.М., судді: Вівдиченко Т.Р., Костюк Л.О.)    у справі № 826/26647/15.

в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі також – позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Міністерства оборони України (надалі також – відповідач, МОУ), третя особа: ОСОБА_2 , який просить суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ Міністра оборони України від 19.01.2015 року №28 (по особовому складу), в частині увільнення від займаної посади директора Військово-медичного департаменту (Головного державного санітарного лікаря) Міністерства оборони України та зарахування у розпорядження Міністра оборони України полковника медичної служби ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати незаконним та скасувати наказ Міністра оборони України від 06.11.2015 року №894 в частині звільнення з військової служби в запас полковника медичної служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- поновити полковника медичної служби ОСОБА_1 на військовій службі у Збройних Силах України на посаді директора Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України..
В обґрунтування позову зазначив, що накази Міністра оборони України від 19.01.2015 № 28 (по особовому складу) про зарахування позивача в розпорядження Міністра оборони України та від 06.11.2015 року № 894 (по особовому складу), відповідно до якого полковника медичної служби ОСОБА_1 звільнено з військової служби відповідно до пункту ”г” частини шостої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу (з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті) є протиправними, оскільки були винесені з порушенням вимог чинного законодавства, нормативних актів, які регулюють проходження військової служби, а відтак підлягають скасуванню. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року, клопотання Міністерства оборони України про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу Міністра оборони України від 19.01.2015 року №28 (по особовому складу), в частині увільнення від займаної посади директора Військово-медичного департаменту (Головного державного санітарного лікаря) Міністерства оборони України та зарахування у розпорядження Міністра оборони України полковника медичної служби ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було задоволено.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу Міністра оборони України від 19.01.2015 року №28 (по особовому складу), в частині увільнення від займаної посади директора Військово-медичного департаменту (Головного державного санітарного лікаря) Міністерства оборони України та зарахування у розпорядження Міністра оборони України полковника медичної служби ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 – залишено без розгляду.
Залишаючи без розгляду частину позовних вимог, суди виходили з того, що з 19.01.2015  позивач міг дізнатися про порушення його законних прав та інтересів оскаржуваним наказом. Суди вказали, що на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із цим позовом позивач не надав суду належних та допустимих доказів, у зв`язку з чим його позов належить залишити без розгляду на підставі положень статті 100 КАС України. 
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року, в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.
Відмовляючи в позовних вимогах, суди попередніх інстанцій виходили з того, що вища освіта рівня "магістра державного управління", яку позивач здобув по закінченню Львівського регіонального інституту державного правління Національної академії державного управління при Президентові України і спеціальністю "Державне управління" відповідно до законодавства не відповідає оперативно-стратегічному рівню військової освіти. При цьому, другий кандидат, який розглядався на посаду директора Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України, ОСОБА_2 мав вищу кваліфікацію ( науковий ступінь "кандидат медичних наук"). Суди вказали, що доводи позивача щодо неможливості його звільнення в особливий період у зв`язку із проведенням організаційних заходів є помилковими та не ґрунтується на вимогах закону, оскільки згідно пункту "г" частини шостої статті 26 Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі. Суди також зазначили, що директором Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України у поданні на звільнення полковника медичної служби ОСОБА_1 зазначено, що розмістити офіцера в Збройних Силах України на рівнозначних посадах можливості немає. Про неможливість розміщення позивача на рівнозначних та вищих посадах у Збройних Силах України також підтверджується листом Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 03.02.2016 № 226/2/865, що свідчить про неможливість подальшого використання позивача на військовій службі. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
10 квітня 2017 року позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року, в якій просив їх скасувати та винести нову постанову про задоволення позовних вимог. 
В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що мав переважне право на залишення на роботі, оскільки мав освіту рівня "магістра державного управління", яку здобув по закінченню Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України за спеціальністю "Державне управління". Також, скаржник вказав на неможливість його звільнення в особливий період. Крім того, зазначив, що його бесіда з Міністром оборони України не проводилась. Також, вказував, що судами неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки судів не відповідають обставинам справи.  
10 квітня 2017 року позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року, в якій просив їх скасувати та направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду.
В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що судами не було враховано, що оскаржуваний наказ від 19.01.2015 позивачем був отриманий лише у листопаді 2015 року, отже строк його оскарження станом на 07.12.2015 (дата подання позову) не сплинув. Крім того, судом першої інстанції було порушено вимоги статті 133 КАС України щодо негайності розгляду клопотань сторін. Так, клопотання відповідача про залишення частини позовних вимог без розгляду було заявлено 24.02.2016, а розглянуто судом лише 20.01.2017.   
Сторонами по справі не були надані Суду заперечення на касаційні скарги, що не перешкоджає їх розгляду по суті вимог. 
Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2020 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 , проходив службу у Збройних Сил України на посаді полковника медичної служби, директора Військово-медичного департаменту (Головний держаний санітарний лікар) Міністерства оборони України, на підставі наказ МОУ від 26.12.2013 року №416.
Указом Президента України "Про внесення змін до додатка № 1 до Указу Президента України від 21 березня 2002 року № 277" від 22.12.2014 № 946/2014 (далі - Указ № 946/2014) було установлено, що посада директора Військово-медичного департаменту підлягає заміщенню особою вищого офіцерського складу, та за цією посадою встановлено військове звання "генерал-майор медичної служби". Указ № 946/2014 набрав чинності 25.12.2015 року, а отже з 25.12.2015 року за посадою директора Військово-медичного департаменту встановлено військове звання "генерал-майор медичної служби".
26.12.2015 року на виконання вимог Указу № 946/2014 до штату центрального апарату Міністерства оборони України № 01/080 внесено зміни згідно переліку змін від 26.02.2015 року №226/4/5499.
19.01.2015 року Міністром оборони України з метою вирішення питання подальшого службового використання на військовій службі з полковником медичної служби ОСОБА_1 проведено бесіду, що підтверджується листом Міністра оборони України генерала армії України Полторака С.П. від 24.02.2016 року №220/1668, наявного в матеріалах адміністративної справи. За результатами бесіди позивач подав рапорт про направлення його на військово-лікарську комісію для визначення придатності до проходження військової служби з послідуючим наданням невикористаної відпустки за 2014 рік. На зазначеному рапорті Міністром оборони України накладено резолюцію "Директору Адміністративного департаменту - підготувати наказ на військово-лікарську комісію, директору Департаменту кадрової політики - підготувати наказ про зарахування в розпорядження " (копія додається).
У зв`язку із цим на підставі подання, підписаного першим заступником Міністра оборони України від 19.01.2015 року, наявного в матеріалах адміністративної справи Міністром оборони України видано наказ від 19.01.2015 № 28 (по особовому складу) про зарахування позивача в розпорядження Міністра оборони України.
Наказом Міністра оборони України від 19.01.2015 року (по особовому складу) полковника медичної служби ОСОБА_1 , увільнено від займаної посади директора Військово-медичного департаменту Головного державного санітарного лікаря) Міністерства оборони України та зараховано у розпорядження Міністра оборони України.
Водночас відповідно до наказу директора Адміністративного департаменту Міністерства оборони України від 19.01.2015 № 7 ОСОБА_1 вибув до Головного військово-медичного клінічного центру "ГВКГ" на обстеження військово-лікарською комісією, що підтверджується наявним в матеріалах справи, направленням на медичний огляд поліклініки ГВМКЦ з метою обстеження військово-лікарською комісією на предмет придатності до військової служби.
В подальшому в період з 19.01.2015 до 12.10.2015 позивач перебував на лікуванні та щорічних відпустках, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками та довідками, а саме:
- 19.01.2015 року відповідно до наказу директора Адміністративного департаменту Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 19.01.2015 № 1, вибув до Головного військово-медичного клінічного ордена Червоної Зірки центру "Головний військовий клінічний госпіталь" (на 1100ліжок) на медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби;
- 05.03.2015 року згідно з наказом директора ВМД МОУ від 05.03.2015 № 26, прибув з лікування ГВМКЦ "Головний військовий клінічний госпіталь" та з 05.03.2015 року вибув на лікування до клініки Інституту клітинної терапії (довідка ВЛК від 03.03.2015 № 192);
- 19.03.2015 року згідно з наказом директора ВМД МОУ від 20.03.2015 № 33, прибув з лікування клініки Інституту клітинної терапії та 20.03.2015 року вибув до ГВМКЦ Головний військовий клінічний госпіталь" для визначення ступеню придатності до військової служби у Збройних Силах України;
- 26.03.2015 року згідно з наказом директора ВМД МОУ від 26.03.2015 № 36, прибув з лікування ГВМКЦ "Головний військовий клінічний госпіталь " та вибув на 45 діб (у щорічну основну відпустку за 2014 рік з урахуванням святкових днів 12.04; 1.05; 9.05) з " 26 " березня по " 12 " травня 2015 року (довідка ВЛК від 24.03.2015 № 361).
- 13.05.2015 року згідно з наказом директора ВМД МОУ від 13.05.2015 №52, продовжено щорічну основну відпустку за 2014 рік на час хвороби терміном на ЗО діб з "13 " травня по " 12 " червня 2015 року;
- 13.06.2015 року згідно з наказом директора ВМД МОУ від 13.06.2015 № 65, вибув на 45 діб (у щорічну основну відпустку з урахування святкових днів за 2015 рік) з " 13 " червня по " 28 " липня 2015 року;
- 16.06.2015 по 09.10.2015 перебуваючи у відпустці знаходився на стаціонарному лікуванні.
- 22.06.2015 року згідно з наказом директора ВМД МОУ від 22.06.2015 № 70 відкликано з 23 червня 2015 року з чергової щорічної відпустки за 2015 рік (рішення Міністра оборони України від 22.06.2015 року №11618/з.)
- 12.10.2015 року згідно з наказом директора ВМД МОУ від 12.10.2015 № 117, прибув та відповідно до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 19.01.2015 №28 приступив до виконання обов`язків, перебуваючи у розпорядженні Міністра оборони України, (рапорт полковника медичної служби Андронатія В.Б. (вх. від 12.10.2015 року № 1780кв, виписні епікризи);
- 28.10.2015 по. 02.11.2015 року згідно з наказом директора ВМД МОУ від 30.10.2015 № 123 перебував на амбулаторному лікування, (довідка № 956/2028).
- 10.11.2015 року згідно з наказом директора ВМД МОУ від 12.11.2015 № 129 вибув на стаціонарне лікування (рапорт полковника медичної служби ОСОБА_1 (вх. № п/3649 від 10.11 2015);
- 01.12.2015 року згідно з наказом директора ВМД МОУ від 01.12.2015 № 135 прибув зі стаціонарного лікування (виписка з історії хвороби №5891).
Крім того, судом встановлено, що з метою вирішення питання подальшого службового використання за доповіддю директора Військово-медичного департаменту від 18.06.2015 № 249/6/4487 керівництвом Міністерства оборони України було прийнято рішення від 22.06.2015 № 11618/з відкликати ОСОБА_1 з щорічної відпустки та підготувати проект наказу щодо його призначення на посаду заступника начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону шпк "полковник медичної служби". Проте, позивач на службу не з`явився у зв`язку із черговим перебуванням на лікуванні.
Відповідно до наказу директора Військово-медичного департаменту від 12.10.2015 № 117 (по стройовій частині) позивач прибув із щорічної основної відпустки за 2015 рік та приступив до виконання обов`язків у розпорядженні Міністра оборони України при Військово-медичному департаменті Міністерства оборони України.
Після появи позивача 12.10.2015 року на військовій службі, з метою вирішення питання його подальшого службового використання 16.10.2015 ТВО директора Військово-медичного департаменту з позивачем проведено бесіду за участю представників кадрових і юридичних служб.
Як встановлено з аркушу бесіди від 16.10.2016 року, наявного в матеріалах адміністративної справ, під час бесіди ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність відповідних рівнозначних вакантних посад за фахом та досвідом роботи, при цьому позивачу запропоновано посаду заступника начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону шпк "полковник медичної служби". Від запропонованої посади позивач відмовився. При цьому виявив бажання звільнитися у зв`язку із проведенням організаційних заходів. Зазначене засвідчено його особистим підписом.
Внаслідок зазначених організаційних заходів зі штату апарату Міністерства оборони України посаду директора Військово-медичного департаменту шпк "полковник медичної служби" посадовий оклад 2080 грн., ВОС 9001002 виведено та введено посаду директора Військово-медичного департаменту шпк "генерал-майор медичної служби" посадовий оклад 2100 гри., ВОС 9001001. У зв`язку із цим посада, яку займав позивач скорочувалася до 28.02.2015.
В подальшому, наказом Міністра оборони України від 06.11.2015 року №894 (по особовому складу) колишнього директора Військово-медичного департаменту (Головного державного санітарного лікаря) Міністерства оборони України полковника медичної служби ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні Міністра оборони України, звільнено з військової служби, звільнено з військової служби відповідно до пункту ”г” частини шостої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку із проведенням організаційних заходів.
Наказом директора Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України від 01.12.2015 № 135 зазначеного військовослужбовця з 14 січня 2016 року виключено із списків особового складу із проведенням відповідного розрахунку всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Солом`янського районного у м. Києві військового комісаріату.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, в тому числі, звільнення з військової служби регулюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі - Положення про проходження служби), Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 19.05.2009 № 438/16454 (далі - Інструкція) та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до 116 Положення про проходження служби зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання, зокрема, допускається в разі розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.
Відповідно до пункту 239 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 визначено, що військовослужбовців, які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів і які не набули права на пенсію за вислугою років, командир (начальник) попереджує про звільнення у письмовій формі не пізніше ніж за два місяці до проведення таких заходів.
Відповідно до пункту 12.7 Інструкції бесіда з полковниками з питань звільнення проводиться начальником військового навчального закладу, науково-дослідної установи, органу військового управління Збройних Сил України, командиром повітряного командування, командувачем оперативного командування, начальником роду військ, командувачем спеціальних сил чи виду Збройних Сил України, керівником структурного підрозділу Генерального штабу Збройних Сил України чи Міністерства оборони України або їх заступниками, заступниками начальника Генерального штабу Збройних Сил України та Міністра оборони України. 
Згідно пункту 1.2 Настанови з організаційно-штатної роботи у Збройних Силах України, затвердженої наказом МОУ від 30.12.2011 № 856ДСК організаційні заходи - заходи, які проводяться з військовими частинами з метою зміни склад}, підпорядкованості, дислокації, чисельності, кількості конкретних посад, категорій військових звань, рівнів освіти, військово-облікових спеціальностей (ВОС) особового складу, а також озброєння, військової техніки та іншого майна. До організаційного заходу відносяться серед іншого заходи щодо внесення змін до штату.
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції з розробки штатів і табелів органів військового управління, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, затвердженої наказом МОУ від 23.12.2011 № 808 ДСК штат органу військового управління - відомчий нормативний документ, що визначає їх склад, організаційну структуру, чисельність особового складу та ін. У штаті військової частини, серед іншого, зазначається найменування, кількість посад особового складу, військові звання, військово-облікові спеціальності (далі - ВОС), посадові оклади. Перелік змін до штату - нормативний документ, згідно з яким до штату вносяться зміни до складу, організаційної структури, чисельності особового складу.
Згідно пункту "б" частини другої статті 26 Закону звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом проводиться на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті. Відповідно до абзацу шістнадцятого частини восьмої цієї статті передбачено, що під час дії особливого періоду з військової служби військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті.
Згідно пункту "г" частини шостої статті 26 Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі.
Звільнення з військової служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів проводиться у разі неможливості їх використання на службі. Абзацом третім пункту 12.2 розділу XII Інструкції визначено, що неможливість використання осіб офіцерського складу на військовій службі визначається відсутністю вакантних рівнозначних посад за основною або спорідненою військовими спеціальностями, у межах Збройних Сил України, що підтверджується відповідними кадровими органами.
Концепцією військової освіти в Україні, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 р. № 1410 встановлено такі рівні вищої військової освіти: військова освіта за програмою молодших спеціалістів; вища військово-спеціальна освіта; вища військова оперативно-тактична освіта; вища військова оперативно-стратегічна освіта.
Підготовка офіцерів оперативно-стратегічного рівня здійснюється в Академії Збройних Сил України за військовими кваліфікаціями: "магістр державного військового управління" та "спеціаліст-офіцер військового управління оперативно-стратегічного рівня".
Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 16.03.1999 № 394, від 17.12.2008 № 1089 Академію Збройних Сил України реорганізовано шляхом перетворення в Національний університет оборони України.
Згідно пункту 2.1 Інструкції про організацію та проведення військово-професійної орієнтації молоді та прийому до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 05.06.2014 № 360, зареєстрованого в Мінюсті 26.06.2014 за - "04/25481 підготовка осіб офіцерського складу Збройних Сил України оперативно-стратегічного рівня здійснюється в Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського (далі - НУОУ).
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права – на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
Стосовно вимог касаційної скарги щодо безпідставного задоволення клопотання відповідача про залишення частини позовних вимог без розгляду, Суд зазначає наступне.
В силу положень статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. 
Суди попередніх інстанцій вказали, що позивач був обізнаний про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, оскільки оскаржуваним наказом Міністра оборони України від 19 січня 2015 року №28 (по особовому складу), зокрема, позивача було увільнено від займаної посади директора Військово-медичного департаменту (Головного державного санітарного лікаря) Міністерства оборони України та зараховано у розпорядження Міністра оборони України, з моменту подання рапорту про направлення його на військово - лікарську комісію для визначення придатності до проходження військової служби з послідуючим наданням невикористаної відпустки за 2014 рік, а саме: з 19 січня 2015 року. Проте, як свідчать матеріали даної справи, з даним позовом в цій частині позовних вимог позивач звернувся лише 04 грудня 2015 року.
Отже, залишаючи позовну заяву без розгляду, суди попередніх інстанцій вірно зауважили на відсутність доказів, які б свідчили, що про існування оскаржуваного наказу від 19 січня 2015 року №28 позивачу стало відомо лише в листопаді 2015 року. 
Натомість від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в цій частині вищевказаних позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, встановленого ч.3 ст.99 КАС України.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що з 19.01.2015 позивач міг дізнатися про порушення його законних прав та інтересів оскаржуваним наказом.
Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій  щодо наявності підстав для залишення позовної заяви позивача без розгляду в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Міністра оборони України від 19 січня 2015 року №28 (по особовому складу), в частині увільнення від займаної посади директора Військово-медичного департаменту (Головного державного санітарного лікаря) Міністерства оборони України та зарахування у розпорядження Міністра оборони України полковника медичної служби ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позивачем на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з вказаним позовом в цій частині вимог не надано належних та допустимих доказів, не наведено причин неможливості ознайомитись із увільненням у розпорядження протягом досить тривалого періоду, що складає майже рік, натомість відповідачем надано докази обізнаності позивача з його увільненням від займаної посади та зарахування у розпорядження Міністра оборони України.
Що стосується позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Міністра оборони України від 06.11.2015 року №894 в частині звільнення з військової служби в запас полковника медичної служби ОСОБА_1 , та поновлення полковника медичної служби ОСОБА_1 на військовій службі у Збройних Силах України на посаді директора Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України, Суд зазначає таке.
Колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій вірно відхилили доводи позивача, щодо переважного права на заміщення посади директора Військово-медичного департаменту, вища освіта рівня "магістра державного управління", яку позивач здобув по закінченню Львівського регіонального інституту державного правління Національної академії державного управління при Президентові України і спеціальністю "Державне управління" відповідно до законодавства не відповідає оперативно-стратегічному рівню військової освіти. При цьому, другий кандидат, який розглядався на посаду директора Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України, ОСОБА_2 мав вищу кваліфікацію ( науковий ступінь "кандидат медичних наук").
Також, суд зазначає, що доводи скаржника щодо неможливості його звільнення в особливий період у зв`язку із проведенням організаційних заходів є помилковими та не ґрунтується на вимогах закону, оскільки згідно пункту "г" частини шостої статті 26 Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі.
При цьому, Суд враховує той факт, що директором Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України у поданні на звільнення полковника медичної служби ОСОБА_1 зазначено, що розмістити офіцера в Збройних Силах України на рівнозначних посадах можливості немає. Про неможливість розміщення позивача на рівнозначних та вищих посадах у Збройних Силах України також підтверджується листом Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 03.02.2016 № 226/2/865.
Крім того, судами попередніх інстанцій було встановлено із аркушів бесіди від 16.10.2016 року, що під час бесіди ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність відповідних рівнозначних вакантних посад за фахом та досвідом роботи, при цьому позивачу запропоновано посаду заступника начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону шпк "полковник медичної служби". Від запропонованої посади позивач відмовився. При цьому виявив бажання звільнитися у зв`язку із проведенням організаційних заходів. Зазначене засвідчено його особистим підписом.
Таким чином, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність звільнення позивача з військової служби у зв`язку із проведенням організаційних заходів, враховуючи неможливість використання останнього на службі.
Суд також вважає необґрунтованими доводи скаржника щодо не проведення з ним бесіди Міністром оборони України, оскільки як вбачається з матеріалів справи, 19 січня 2015 року Міністром оборони України з метою вирішення питання подальшого службового використання на військовій службі з полковником медичної служби ОСОБА_1 проведено бесіду, що підтверджується листом Міністра оборони України генерала армії України Полторака С.П. від 24 лютого 2016 року №220/1668. За результатами бесіди позивач подав рапорт про направлення його на військово-лікарську комісію для визначення придатності до проходження військової служби з послідуючим наданням невикористаної відпустки за 2014 рік. На зазначеному рапорті Міністром оборони України накладено резолюцію «Директору Адміністративного департаменту - підготувати наказ на військово-лікарську комісію, директору Департаменту кадрової політики - підготувати наказ про зарахування в розпорядження».
За таких обставин, колегія суддів підтримує висновки судів попередніх інстанцій, що заявлені позивачем вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Міністра оборони України від 06.11.2015 року №894 в частині звільнення з військової служби в запас полковника медичної служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та поновлення полковника медичної служби ОСОБА_1 на військовій службі у Збройних Силах України на посаді директора Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Верховний Суд вважає, що ключові аргументи касаційної скарги отримали достатню оцінку.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 

Керуючись статтями 341, 343, 349-354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, - 

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року, а також ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року  у справі № 826/26647/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Н.А. Данилевич В.Е. Мацедонська   Н.В. Шевцова