УХВАЛА

02 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 640/18865/18
адміністративне провадження № К/9901/26661/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Мороз Л.Л.,
суддів: Бучик А.Ю.,  Стеценка С.Г., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просив:
Визнати протиправними:
- вчинені відповідачем дії і прийняті ним рішення про обмеження максимальним розміром (фактично - розмірами, встановленими на виконання постанови від 17.10.2017 і рішення від 13.03.2018 Дніпровського районного суду м. Києва в адміністративній справі №755/1412/17) та зменшення на раніше отримані суми щомісячної 54% надбавки за виконання особливо важливих завдань розмірів перерахованої в липні 2018 року на підставі довідки МВС України від 15 березня 2018 року №22/6-22/6-4737 моєї пенсії за період з 1 січня 2016 року, а також щодо відкладення проведення виплати перерахованої пенсії за період з 1 січня 2016 року до 31 грудня 2017 року на 2019-2020 роки з обґрунтуванням при цьому своїх протиправних дії та рішення підзаконним нормативно-правовим актом - постановою Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21 лютого 2018 року № 103, який з даного питання не відповідає відповідним нормам Конституції України, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Кодексу адміністративного судочинства України і Закону України "Про виконавче провадження", та відсутністю коштів з державного бюджету України;
- бездіяльність відповідача в нездійсненні за зверненнями позивача виплати перерахованої в липні 2018 року на підставі довідки МВС України від 15 березня 2018 року № 22/6-4737 пенсії без обмеження максимальним розміром та врахування при цьому постанови від 17.10.2017 і рішення від 13.03.2018 Дніпровського районного суду м. Києва в подібній адміністративній справі №755/14112/17 в частині проведення виплати перерахованої пенсії без обмеження граничного розміру, а також у непроведенні протягом тривалого часу в порушення вимог Конституції України, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Кодексу адміністративного судочинства України і Закону України "Про виконавче провадження" доплати за перерахованою за період з 1 січня 2016 року до 31 грудня 2017 року і частково виплаченою в обмеженому розмірі пенсії за період з 1 січня 2018 року;
Зобов`язати відповідача здійснити (здійснювати) позивачу без обмеження максимальним (граничним) розміром та зменшення на отримані суми щомісячної 54% надбавки за виконання особливо важливих завдань виплати перерахованої пенсії і доплату до раніше проведених пенсійних виплат з урахуванням установлених за наслідками проведеного в липні 2018 року на підставі довідки МВС України від 15 березня 2018 року №22/6-4737 розмірів перерахованої пенсії за вислугу років, починаючи з 1 січня 2016 року і враховуючи при цьому такі розміри перерахованої пенсії: з 1 січня до 31 квітня 2016 року - на суму 19810,61 грн., з 1 травня до 30 листопада 2016 року - на суму 19827,41 грн., з 1 грудня 2016 року до 30 квітня 2017 року - на суму 19862,51 грн., з 1 травня до 30 вересня 2017 року - на суму 19882,01 грн., з 1 жовтня 2017 року - на суму 19924,01 грн. і далі - з подальшим урахуванням без будь-яких обмежень збільшених розмірів розрахованої пенсії через збільшення її окремих складових, у тому числі у зв`язку з підвищенням прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, що постійно змінюються і автоматично впливають на розміри окремих складових пенсії;
Зобов`язати відповідача здійснити позивачу одноразову виплату донарахованої пенсії за весь період з 1 січня 2016 року і до початку здійснення виплати пенсії без обмеження максимальним (граничним) розміром з урахуванням при цьому установлених за наслідками проведеного в липні 2018 року на підставі довідки МВС України від 15.03.2018 №22/6-4737 розмірів перерахованої пенсії і раніше здійснених виплат та без урахування сум виплаченої щомісячної 54% надбавки за виконання особливо важливих завдань за період з 1 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року. Зазначену одноразову виплату здійснити з дотриманням відповідних вимог з даного питання Конституції України, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, Кодексу адміністративного судочинства України і Закону України "Про виконавче провадження";
Зобов`язати відповідача утриматися в подальшому від порушення законних пенсійних прав та інтересів позивача, у тому числі шляхом обмеження правомірно розрахованих розмірів перерахованої пенсії максимальним (граничним) розміром та відкладення проведення належних пенсійних виплат на наступні року на підставі підзаконних нормативно-правових актів, які відповідають Конституції та законам України, і за умови виділення коштів з Державного бюджету України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії у повному обсязі на підставі довідки, виданої Міністерством внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року №22/6/4737, з 01 січня 2018 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у повному обсязі без зменшення суми підвищення за 2018 та 2019 роки з урахуванням довідки, виданої Міністерством внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року №22/6/4737, з урахуванням вже виплаченого.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 на підставі довідки Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 22/6-4737.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 на підставі довідки Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 22/6-4737, з врахуванням виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з цими судовими рішеннями в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 16 жовтня 2020 року.
За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі колегією суддів встановлено таке.
Спір у даній справі виник з приводу оскарження фізичною особою рішення суб`єкта владних повноважень - пенсійного органу, щодо здійснення пенсійних виплат.
Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.
Колегія суддів перевірила наведені в касаційній скарзі обґрунтування підстав для відкриття касаційного провадження у справі, дослідила додані до скарги матеріали і дійшла висновку про наступне.
Частиною 3 статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Таким чином, справа в силу пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України віднесена до справ незначної складності.
Відповідно до частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню:
1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом;
2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Судові рішення, ухвалені у справах незначної складності, підлягають касаційному оскарженню у виключних випадках, виключний перелік яких передбачений підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
У касаційній скарзі позивач посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики,  справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього.
Процесуальний закон передбачає умови, за наявності яких справи незначної складності можуть переглядатися в касаційному порядку.
Якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, то у ній мають зазначатися, щонайменше, новітні, проблемні, засадничі, раніше ґрунтовно не досліджуванні питання права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпункті "а" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Покликання у касаційній скарзі на те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення з означеним у скарзі предметом спору не містять обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії суспільно чи винятково значимих.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Зазначене дає підстави вважати, що за поданою касаційною скаргою оскаржується судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Цей висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) 19 грудня 1997 року, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Суд також враховує й правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в ухвалі щодо неприйнятності у справі Азюковська проти України (Azyukovska v. Ukraine) від 09 жовтня 2018 року (заява № 26293/18), в якій заявником оскаржувалась відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, Суд вказав, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 257, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії. 
Надіслати скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.Л. Мороз А.Ю. Бучик   С.Г. Стеценко