Ухвала
Іменем України
 
06 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-910/10
провадження № 61-14403ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Євглевського Володимира Олексійовича на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 26 травня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року в справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_1 ,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, що заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 13 січня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») заборгованість за кредитним договором від 14 липня 2006 року № 11019178000 в розмірі       18 914,82 доларів США, що за курсом Національного банку України станом              на 08 вересня 2009 року становило 151 223,99 грн. В подальшому АКІБ «УкрСиббанк» відступив право вимоги за вказаним кредитним договором Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»).    18 вересня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 1930/К, за умовами якого банк відступив товариству права вимоги за кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором від 14 липня 2006 року № 11019178000. Враховуючи наведене, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просило замінити стягувача - ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні № 2-910/10/13 на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
 
Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 26 травня 2020 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року, заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження, а саме - стягувача на правонаступника первісного стягувача - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчих листах № 2-910/10/13.
 
Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки 18 вересня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 1930/К, за умовами якого банк відступив товариству права вимоги за кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором від 14 липня 2006 року № 11019178000, то заява ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню.
 
29 вересня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Євглевський В. О. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 26 травня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не з`ясували обставин переходу до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитним договором від 14 липня     2006 року № 11019178000, оскільки в матеріалах справи відсутні оригінали договору купівлі-продажу права вимоги від 18 вересня 2019 року № 1930/К та витягу з реєстру боржників, а також додатку № 1 до цього договору. Місцевий суд проігнорував його клопотання про витребування оригіналів зазначених доказів. Крім того, суд першої інстанції порушив право ОСОБА_1 та його представника на участь в судовому засіданні, тому що суд взагалі не викликав учасників справи. Апеляційний суд не дав оцінки вказаному порушенню процесуального права.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Судами встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 13 січня 2010 року позов АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») заборгованість за кредитним договором від 14 липня 2006 року № 11019178000 в розмірі 18 914,82 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 08 вересня 2009 року становило 151 223,99 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 19 грудня 2012 року замінено вибулого стягувача - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні № 19926901 від 14 червня 2010 року, відкритому Київським відділом виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на підставі виконавчого листа від 31 травня 2010 року № 2-910/10/13. 
 
18 вересня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 1930/К, за умовами якого банк передав товариству право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема за кредитним договором від 14 липня 2006 року № 11019178000. Наведене підтверджується договором купівлі-продажу права вимоги від 18 вересня 2019 року № 1930/К та додатком до цього договору.
 
Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
 
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Згідно з частинами першою, другою та абзацом 1 частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
 
Таким чином, виконавче провадження є однією зі стадій судового процесу, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішення законної сили або за інших умов, встановлених законом. Сторони судового процесу на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема у правовідносинах, що допускають правонаступництво.
 
Відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і правонаступництва.
 
Частинами першою та другою статті 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
 
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
При такій заміні кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
 
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
 
Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
 
Встановивши, що між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 1930/К, за умовами якого банк передав товариству право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема за кредитним договором від 14 липня 2006 року № 11019178000, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 , суди дійшли правильного висновку про задоволення заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження.
 
Доводи касаційної скарги те, що в матеріалах справи відсутні оригінали документів, які підтверджують перехід права вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», і апеляційний суд проігнорував клопотання заявника про їх витребування, не заслуговують на увагу. Заявник не пояснив, яким чином подання  ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до суду належним чином засвідчених копій, а не оригіналів документів, унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також не вказав, яких саме обставин не було встановлено місцевим судом і яке вони мають значення для правильного вирішення справи. За змістом частини шостої статті 95 ЦПК України заявник вправі постановити під сумнів відповідність поданої копії документа оригіналу. Разом з тим касаційна скарга не містить обґрунтування такого сумніву заявника. Крім того, мотивуючи свою апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 26 травня 2020 року відсутністю у справі оригіналів договору купівлі-продажу права вимоги від 18 вересня 2019 року № 1930/К та додатків до нього, заявник не заявив клопотання про витребування вказаних доказів під час апеляційного перегляду справи.
 
Що стосується аргументів касаційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив право ОСОБА_1 та його представника на участь в судовому засіданні, не викликавши їх до суду, то наведені доводи є суттєвими і свідчать про порушення норм процесуального права місцевим судом, який, розглянувши заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження у відкритому судовому засіданні, не викликав учасників справи у встановленому ЦПК України порядку. Разом з тим апеляційний суд виправив допущене місцевим судом порушення, розглянув справу у відкритому судовому засіданні в порядку, встановленому ЦПК України. Касаційна скарга не містить доводів про неналежне повідомлення ОСОБА_1 та його представника про розгляд справи апеляційним судом. З огляду на те, що апеляційний суд повною мірою забезпечив право заявника на участь в судовому засіданні, тобто надав заявнику можливість реалізувати надані йому процесуальні права, при цьому ухвалив судове рішення, правильно застосувавши норми матеріального права та дотримавшись норм процесуального права, то це рішення не підлягає скасуванню з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій щодо задоволення заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження і не свідчать про порушення судами норм матеріального та процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального і процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.
 
Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Євглевського Володимира Олексійовича на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 26 травня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року в справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_1 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	С. О. Карпенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов