Постанова
Іменем України 
 
23 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 191/1049/18
провадження № 61-22674св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,                   Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
представник відповідача - Бахарєва Надія Олександрівна ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 , подану адвокатом Бахарєвою Надією Олександрівною, на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року у складі судді                       Кухар Д. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від                                04 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Варенко О. П.,                  Городничої В. С., Лаченкової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просила:
- встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що вона - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2012 року до 21 жовтня 2014 року, тобто до державної реєстрації між ними шлюбу; 
- визнати автомобіль Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,                   2007 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_2 , майном, що належить їй та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності; 
- визнати за нею право власності на 2/5 частки автомобіля Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_2 ; 
- поділити автомобіль між ними, виділивши його відповідачу в натурі та стягнути на її користь грошову компенсацію вартості 2/5 частки автомобіля, яка становить 65 080,00 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 114,40 грн. 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у січні 2001 року вона познайомилася з ОСОБА_2 , а з січня 2012 року вони проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу у квартирі за її місцем проживання на АДРЕСА_1 . Проживаючи разом, вони вели спільне домашнє господарство, піклувались один про одного.                               
Під час сумісного подружнього життя з ОСОБА_2 у травні 2012 року за спільні кошти придбали легковий автомобіль марки Skoda Fabia,                     2007 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який 17 травня 2012 року зареєстрований у Новомосковському ВРЕР УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я відповідача.
21 жовтня 2014 року вони офіційно зареєстрували шлюб, а 02 травня                       2018 року шлюб між ними розірвано Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Ще до розірвання шлюбу з лютого 2018 року відповідач став проживати окремо від неї за своїм місцем реєстрації, забравши, при цьому, придбаний ними за спільні кошти транспортний засіб Skoda Fabia.
Посилаючись на неможливість вирішити мирним шляхом питання щодо поділу їх спільного майна - автомобіля, а також на те, що відповідач не визнає її права власності на частку цього майна, просила позов задовольнити.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року, позовні вимоги задоволено частково.
Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 лютого 2012 року до 21 жовтня 2014 року, тобто до дня державної реєстрації між ними шлюбу.
Визнано автомобіль Skoda Fabia 2007 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , об`єктом  спільної сумісної власності  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження факту проживання з ОСОБА_2 , так і факту придбання спірного автомобіля в період їх сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2019 року ОСОБА_2 через адвоката Бахарєву Н. О. подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
Касаційна скарга свідчить про те, що судові рішення оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, в іншій частині не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (частина перша статті     400 ЦПК України(в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Зокрема, суди не навели мотивів, на підставі яких дійшли висновку про проживання сторін у справі однією сім`єю без шлюбу у період з 01 лютого 2012 року до 21 жовтня 2014 року, не дослідили обставини їх спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу  
ОСОБА_1 подала відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, які ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                       23 грудня 2019 року поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року.
Відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області справу № 191/1049/18. 
Фактичні обставини справи 
Суди встановили, що з 21 жовтня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 02 травня                               2018 року.
17 травня 2012 року у Новомосковському ВРЕР УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_2 .
Згідно з довідкою Синельниківського МКП «ЖЕК-1»від 16 березня                    2018 року № 188 ОСОБА_2 проживав у квартирі АДРЕСА_1 з 01 січня 2012 року до                        10 лютого 2018 року.
Відповідно до акту обстеження від 15 березня 2018 року, складеного працівниками ЖЕК-1 у присутності квартиронаймачів будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Зі слів мешканців цього будинку фактично проживають в даній квартирі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , але останній з 10 лютого 2018 року в квартирі не проживає.
Згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу № 3 від 04 липня                   2018 року ОСОБА_2 зареєстрований у кооперативному будинку за адресою: АДРЕСА_3 , з 19 листопада 2001 року до теперішнього часу. За цією адресою проживав одноособово з 19 листопада 2001 року до 05 квітня 2012 року включно, та знову проживає в цій квартирі з березня 2018 року до теперішнього часу.
Відповідно до довідки Синельниківського МКП «ЖЕК-1» від 08 серпня 2018 року № 1092 ОСОБА_2 фактично проживав за адресою:                               АДРЕСА_1 , з 01 січня 2012 року до                      10 лютого 2018 року разом із ОСОБА_1 .
Окрім того, допитані в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,                      ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтвердили факт спільного проживання сторін з початку 2012 року.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 , поданої адвокатом Бахарєвою Н. О., на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада                             2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною 1 статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Положення статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.
При застосуванні положень статті 74 СК України необхідно виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суди повинні встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
Для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.
Верховним Судом України у постанові від 08 червня 2016 року у справі                 № 6-2253цс15 викладений висновок про те, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Установивши, що з 01 лютого 2012 року до 21 жовтня 2014 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано встановив факт проживання сторін у справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу в зазначений період та правильно визнав придбаний транспортний засіб спільною сумісною власністю.  
Доводи касаційної скарги щодо ненадання судами попередніх інстанцій оцінки показам усіх свідків, спростовуються матеріалами справи. Пояснення свідків, які були присутні та допитані в судовому засіданні, містяться в матеріалах справи, враховані в судових рішеннях судів попередніх інстанцій та оцінені в сукупності з іншими доказами й не спростовані відповідачем.
Аргументи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що суди не встановили всі обставини, необхідні для встановлення факту проживання однією сім`єю, а саме: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо, колегія суддів відхиляє, оскільки суди дослідили усі надані сторонами докази та оцінили їх відповідно до статті 89 ЦПК України, а їх переоцінка судом касаційної інстанції знаходиться поза межами повноважень, передбачених статтею 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).
Інші доводи касаційної скарги також не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,                       від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень в оскарженій частині - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює. 
Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Бахарєвою Надією Олександрівною, залишити без задоволення.
Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від  04 листопада 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.  
                                                                        
         Судді:                                                                                                 М. Є Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун