УХВАЛА
7 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 212/5444/19
провадження № 51-4783 ск 20
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 7 липня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її положень, зокрема пункту 4 ч. 2 та частин 3, 5, не було додержано. 
Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. 
При цьому слід мати на увазі, що в силу статей 433, 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і, вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для скасування чи зміни оскарженого рішення,  керується  статтями 412–414 КПК.
За змістом поданої касаційної скарги, у ній насамперед заперечується справедливість призначеного покарання через незастосування до засудженого інституту умовного звільнення. 
Проте всупереч законодавчим приписам у касаційній скарзі засудженим не наведено обґрунтування саме явної несправедливості обраного заходу примусу, як це встановлено ст. 414 вказаного Кодексу, з огляду також на положення статей 50, 65 Кримінального кодексу України (далі – КК) щодо мети покарання та загальних засад його призначення, з урахуванням особливостей застосування ст. 75 цього Кодексу та дискреційних повноважень суду. 
Крім того, попри те, що оспорюваний вирок переглядався в апеляційному порядку, скаржник не зазначив в аспекті статей 370, 413, 414, 419 КПК обґрунтування допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм права, які перешкодили ухвалити цьому суду законне рішення. 
Таким чином, звертаючись до суду касаційної інстанції ОСОБА_4 у поданій скарзі не обґрунтував заявленої вимоги про зміну на підставах, передбачених                     ч. 1 ст. 438 КПК, рішень судів нижчих інстанцій.          
Відповідно до ч. 3 ст. 427 згаданого Кодексу, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо вказаної обставини.
Разом із цим до скарги засудженим не додано завірених копій судових рішень, що перешкоджає повною мірою реалізації положень ст. 428 КПК.      
Оскільки касаційна скарга не відповідає положенням ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 7 липня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2020 залишити безруху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                       ОСОБА_2                                  ОСОБА_3