КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  
                        
Справа № 357/12515/19                                                                   Головуючий у 1-й інст. - Кошель Л.М.
Апеляційне провадження 22-ц/824/13026/2020                                                     Доповідач - Рубан С.М.

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
          01 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   головуючого судді          Рубан  С.М.
                                   суддів                     Желепа О.В., Мараєва Н.Є.
                                          при секретарі              Букалов В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Кошель Л.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд», про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд», в якому просила встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із  ОСОБА_4 з квітня 2015 року по день смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача на її користь  200 000 грн. на відшкодування спричиненої  смертю чоловіка моральної шкоди
Посилається на те, що 05 листопада 2015 року внаслідок дорожньо- транспортної пригоди за участю  автомобіля БМВ 524  реєстраційний номер НОМЕР_1 від керуванням водія  ОСОБА_3   загинув її цивільний чоловік  ОСОБА_5 . Досудове розслідування триває до цього часу.   ІНФОРМАЦІЯ_2   позивач народила дитину. Вказує, що рішенням Володарського районного суду Київської області від 19.06.2017 року  встановлено факт батьківства померлого  ОСОБА_4  щодо її  малолітнього сина ОСОБА_7 . 
         Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року за клопотанням представника позивача залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.
 
         Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд», про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу відмовлено.          
         Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
         Посилається на те, що судом помилково не прийнято до уваги обставини встановлені рішенням Володарського районного суду Київської області від 19.06.2017 року у справі №364/389/17, оскільки при розгляді вказаної справи свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили факт спільного проживання позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Крім того, наявність у них спільної дитини та намір одружитися свідчить про існування сім`ї, незважаючи на часткове окреме проживання через віддалену роботу ОСОБА_4 . 
          Представник відповідача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що на підставі свідчень свідків зі сторони позивача було встановлено факт проживання чоловіка та жінки не як осіб, що створили спільну сім`ю, а осіб, які лише мали намір створити таку сім`ю та планували звернутися з відповідною заявою до органів РАЦС, тому відповідно до положень ст.21 СК України прав та обов`язків подружжя у них не виникло. Судом правильно визначено відсутність у відносинах позивачки та ОСОБА_4 взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю. Крім того, рішення Володарського районного суду Київської області від 19.06.2017 року, яким встановлювалося батьківство дитини позивачки, яку вона народила після смерті ОСОБА_4. та батьком якої був покійний, не містить жодних посилань на письмові докази спільного проживання позивачки із ОСОБА_4 однією сім`єю  та ведення спільного домашнього господарства. До матеріалів справи позивачкою не надано письмових доказів на підтвердження об`єктивності її позовних вимог.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі. 
Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу. 
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано належних доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження факту її проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу,  зокрема, не надано докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
В суді знайшов своє підтвердження лише факт не тривалого, протягом липня-жовтня 2015 року, співмешкання ОСОБА_1 з ОСОБА_4   та існування між ними інтимних стосунків, від яких народилася спільна дитина.
         Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).    
 
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судомвстановлено та апеляційним судом перевірено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 21 години на 73 км плюс 500 м автодороги сполученням Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки БМВ 524 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія  ОСОБА_3 , який, рухаючись  в смузі для руху в бік м. Києва, допустив наїзд на   ОСОБА_4. , який перетинав проїзну частину дороги. Внаслідок ДТП ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.
Узв`язку з вказаними подіями було порушено кримінальне провадження № 1201511000000334, яке 28.04.2016 року закрите у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.24).
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду скасовано постанову про закриття кримінального провадження, справу направлено до Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області для продовження досудового розслідування(а.с.29).
На даний час у кримінальному провадженні  № 1201511000000334 від 06.11.2015 року проводиться досудове розслідування. ОСОБА_1 у вказаному кримінальному провадженні визнана потерпілою (27-28).
Рішенням Володарського районного суду Київської області від  19.06.2017 року у справі № 364/389/17 встановлено факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,  уродженець с.Хильки Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  є батьком неповнолітнього сина позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Володарка Київської області (а.с.21).
Постановою Київського апеляційного суду від 18.06.2019 року у справі №357/12958/18  частково задоволено позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_3  про стягнення моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,  присуджено стягнути з  ОСОБА_3   на  користь малолітнього  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  30 000 грн. моральної шкоди, в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3  про стягнення моральної шкоди на свою користь відмовлено. Одним з мотивів постанови Київського апеляційного суду від 18.06.2019 року стала та обставина, що  ОСОБА_1 не перебувала у зареєстрованому шлюбі із  ОСОБА_4 ,  а факт їхнього  проживання однією сім`єю без шлюбу не встановлений (а.с.33-38).
Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу автомобіля БМВ 524 реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована у ПАТ « СК «Скайд» згідно полісу  № АІ 5541632 від 25.03.2015 року, строк дії полісу - до 24.03.2016 року (а.с.79-80).
Встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу  із  померлим ОСОБА_4 необхідно позивачу для подальшого звернення  до суду з позовом до   ОСОБА_3 або страхової компанії про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам  (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно  п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи  про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
За правилами глави 6 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються судами в порядку окремого провадження. 
В даному випадку справа розглядається  за правилами позовного провадження, оскільки між сторонами існує спір щодо права ОСОБА_1 на відшкодування шкоди, заподіяної смертю  ОСОБА_4. , з яким вона не перебувала у зареєстрованому  шлюбі.
Згідно ч.ч.2,4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до ч.1 ст.4 СК України особа, яка досягла шлюбного віку, має право на створення сім`ї.
Згідно ч.ч.1,2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Судомвстановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4  познайомилися у вересні 2014 року у соцмережі, почали зустрічатися. ОСОБА_1 на той час було 27 років, вона проживала в с.Пархомівка Білоцерківського району з батьками,  ОСОБА_4  досягнув 21 річного віку, працював в с. Скребиші Білоцерківського району на фермерському господарстві, де і проживав, зареєстрований в с. Круті Горби Таращанського району. Їхні зустрічі проходили в м.Біла Церква у вільний від роботи час.
Зквітня 2015 року  ОСОБА_4  почав періодично, декілька разів на місяць, на вихідні,  приїзджати до  ОСОБА_1 в с. Пархомівка Білоцерківського району, залишався ночувати у будинку її батьків, де, крім ОСОБА_1 , мешкали її мати і батько, старша сестра та племінниця.
У липні 2015 року  ОСОБА_1 та ОСОБА_4  винайняли в оренду квартиру в м. Біла Церква, де періодично проживали разом, ОСОБА_4 працював у с. Скребиші Білоцерківського району, там здебільшого і жив,  приїзджав у м. Білу Церкву на вихідні.ОСОБА_1 більшу частину тижня проводила в с. Пархомівка Білоцерківського району, допомагала батькам по господарству, не працювала, перебувала на обліку в центрі зайнятості як безробітна. Така ситуація існувала до смерті  ОСОБА_4.  в ДТП ІНФОРМАЦІЯ_1.
Вищевказаніобставини встановлені з показів допитаних судом першої інстанції свідків  ОСОБА_10 (племінниця позивача),  ОСОБА_11 (матері позивача),  ОСОБА_12 (подруга матері позивача)та  показів самої  ОСОБА_1 . З інших доказів в матеріалах справи міститься фотографія  ОСОБА_1 та ОСОБА_4.  разом  (а.с.18).
З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4. однією сім`єю  без шлюбу, оскільки  позивач не довела в суді жодної складової, що визначає  сім`ю в контексті  статті 3 СК України. В суді знайшов своє підтвердження лише факт їхнього не тривалого, протягом липня-жовтня 2015 року співмешкання та існування між ними інтимних стосунків, від яких народилася спільна дитина.  
 Позивач не довела належними та допустимими доказами відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу,  зокрема, не надала докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
          Враховуючи вищевикладене суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
          Доводи апеляційної скарги, що судом помилково не прийнято до уваги обставини встановлені рішенням Володарського районного суду Київської області від 19.06.2017 року у справі №364/389/17, оскільки при розгляді вказаної справи свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили факт спільного проживання позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4. , апеляційний суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.
         Як вбачається, рішенням Володарського районного суду Київської області від 19.06.2017 року у справі №364/389/17 вирішувалось питання про встановлення факту батьківства померлого ОСОБА_4. щодо дитини ОСОБА_1 - ОСОБА_7 . Вказане рішення не містить посилань на письмові докази спільного проживання ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_4 однією сім`єю та ведення спільного домашнього господарства.
 З показів допитаних свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 випливає, що  ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали разом періодично, а не постійно, оскільки він працював у с. Скребиші Білоцерківського району Київської області, де і проживав на території господарського двору фермерського господарства. ОСОБА_1 проживала здебільшого у своїх батьків в с. Пархомівка Білоцерківського району, допомагала їм по господарству. 
На підставі показів вказаних свідків було встановлено факт проживання ОСОБА_4 . та ОСОБА_1 не як осіб, які створили спільну сім`ю, а осіб які мали лише намір створити таку сім`ю та планували звернутись з відповідною заявою до органів РАЦС.
Твердження скаржника про те, що наявність спільної дитини та намір одружитися свідчить про існування сім`ї, незважаючи на часткове окреме проживання через віддалену роботу  ОСОБА_4 . , апеляційний суд не приймає до уваги.
Згідно висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 року у справі №303/2865/17, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.
В судовому засіданні в апеляційному суді ОСОБА_1 пояснила, що з ОСОБА_4 однією сім`єю вони проживали 7 місяців.                ОСОБА_4 приїздив до неї кожні вихідні в село, де проживали її батьки. Влітку 2015 року мати ОСОБА_1 знайшла їм квартиру в м. Біла Церква, де вони проживали разом до 5 листопада 2015 року, у них був спільний бюджет. 
          Однак, доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження факту ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо, ОСОБА_1 не надала ані суду першої, ані апеляційної інстанцій.
 
Інших доводів в чому полягає незаконність та необґрунтованість ухваленого у справі рішення апеляційна скарга не містить. 
За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав позивача.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
          Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
 
         Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 1152 грн 60 коп. за подання апеляційної скарги до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення (а.с.175).
          Встановлено, що на даний час у вказаній справі ОСОБА_1 не сплатила відповідний судовий збір.
Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 належить стягнути в рахунок держави 1152 грн 60 коп. за подання апеляційної скарги на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду UA548999980313101206080026010, одержувач УК у Солом`янському районі м. Києва/22030101, банк-одержувач Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, ЄДРПОУ 38050812, код класифікації доходів бюджету: 22030101. 
          Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1152 грн 60 коп. на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду UA548999980313101206080026010, одержувач УК у Солом`янському районі м. Києва/22030101, банк-одержувач Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, ЄДРПОУ 38050812, код класифікації доходів бюджету: 22030101.
          Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
            Повний текст постанови складено 04 грудня 2020 року.
 
              Головуючий                                     Рубан С.М.   
              Судді                                                 Желепа О.В.
                                Мараєва Н.Є.