ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року	Львів	Справа № 300/2044/20 пров. № А/857/13074/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року, головуючий суддя – Боршовський Т.І., ухвалене у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дії,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУПФУ в Івано-Франківській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 30.04.2020 року № 666 про відмову позивачу в призначенні пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 05.02.2020 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту “а” статі 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, з урахуванням періоду роботи з 05.11.1998 року по 15.02.1999 року до стажу роботи за Списком № 1.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що позивачем подано пенсійному органу трудову книжку, яка підтверджує стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Трудова книжка містить записи про роботу позивача на посадах, які містяться в Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року. Окрім цього, також відповідачу подано матеріали про результати атестації робочих місць та довідки, які підтверджують пільговий стаж позивача за Списком № 1, а саме: 4 роки 4 місяці 15 днів, та загальний страховий стаж - 35 роки 7 місяців. Позивач зазначала, що після досягнення 49 років і 9 місяців вона отримала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно з пунктом “а” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, оскільки рішенням Конституційного Суду від 23.01.2020 року № 1-р/2020 визначено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах. За вказаних обставин, ОСОБА_1 вважала неправомірним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 30.04.2020 року № 666.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 30.04.2020 № 666 про відмову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в призначенні пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) призначити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з 05.02.2020 року пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до пункту “а” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з зарахуванням до пільгового стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту “а” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” періоду роботи з 05.11.1998 року по 15.02.1999 року включно; стягнуто на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код - 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судових витрат по сплаті судового збору та 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень судових витрат на професійну правничу допомогу. 
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ГУПФУ в Івано-Франківській області оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції: позивач частково скасувати рішення суду першої інстанції, а відповідач в повному обсязі та прийняти нову постанову.
Свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивує тим, що  судом попередньої інстанції неправомірно зменшено розмір витрат на професійну правничу допомогу, які слід стягнути на користь позивача з підстав, що дана справа належить до справ незначної складності, відтак зменшує обсяг роботи адвоката у даній справі та затрачений ним час.
ГУПФУ в Івано-Франківській області свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що необхідними умовами виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт повний робочий день за відповідною професією за результатами умов праці. Відсутність підтвердження вказаних обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.
В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги відповідача заперечив, вважає оскаржене рішення суду частково незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у поданій апеляційній скарзі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулася 24.04.2020 року до Калуського сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. До заяви долучено копії: диплома про навчання НОМЕР_2 (а.с. 71-72); довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року № 249 від 13.09.2019 року (а.с. 99); довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с. 70); довідки про підтвердження наявного трудового стажу для підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 208 від 19.09.2019 року (а.с. 90); довідки № 1039 від 19.09.2019 року про відсутність в архіві висновків державної експертизи умов праці (а.с. 94); довідки № 1040 від 19.09.2019 року про періоди відпустки без збереження заробітної плати (а.с. 95); накази № 270 від 04.10.1993 року, № 396 від 05.11.1993 року та № 73 від 16.02.1999 року (а.с. 91-93); паспорта громадянина України НОМЕР_3 (а.с. 65-69); свідоцтва про народження НОМЕР_4 (а.с. 73); свідоцтва про народження дитини НОМЕР_5 (а.с. 74); свідоцтва про народження дитини НОМЕР_6 (а.с. 74); витяг з Державного реєстру актів цивільного стану від 23.10.2014 року № 00014625746 (а.с. 75-76); трудову книжку НОМЕР_7 (а.с. 77-89); архівні довідки від 16.10.2019 № 01.7-01/942, № 01.7-01/944, № 01.7-01/941 (а.с. 96-98); наказ № 39/1 від 27.12.2000 року (а.с. 119); довідку про перейменування підприємства № 1041 від 19.09.2019 року (а.с. 100); рішення комісії про підтвердження стажу роботи в ТзОВ “Оріана” від 20.03.2020 року № 3 (а.с. 131-132). Також додатково було подано довідку про отримання допомоги на дитину від 06.02.2020 року № 129 (а.с. 130)
Відповідачем було проведено перевірку достовірності видачі довідки про заробітну плату, документів про стаж роботи позивачки, які дають право на пенсію на пільгових умовах за списком № 1, про що складено акти звірки № 159/КШ22 від 12.02.2020 року, № 185/КШ2/2 від 17.02.2020 року, № 224/КШ2/1 від 26.02.2020 року (а.с. 124-129). 
30.04.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області прийняло рішення № 666 про відмову позивачу в призначенні пенсії. Рішення відповідача від 30.04.2020 року про відмову в призначенні пенсії № 666 мотивоване тим, що страховий стаж роботи позивача становить 35 років 7 місяці, стаж роботи за списком № 1 – 4 роки 1 місяць. Згідно з вимогами статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці – за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки, які народилися в період з 01.04.1970 року по 30.09.1970 року після досягнення віку 45 років 6 місяців і при стажі роботи в період звернення з 01.04.2019 року по 31.03.2020 року – не менше 17 років 6 місяців, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівники, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку жінкам на 1 рік 4 місяці за кожен повний рік такої роботи. Право на пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 набуде з 10.12.2024 року. Окрім цього, відповідач повідомив про необхідність документального підтвердження зайнятості працівника повний робочий день (не менше ніж 80%, встановленого для даного виробництва) за відповідною професією та подання матеріалів про результати атестації робочих місць. Таким чином, пенсійний орган вважає, що ОСОБА_1 немає права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 (а.с. 27). 
Вважаючи протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії від 30.04.2020 року № 666, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду, в якому просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 05.02.2020 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту “а” статі 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, з зарахуванням періоду роботи з 05.11.1998 року по 15.02.1999 року до стажу роботи за Списком №1.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності стажу роботи позивача за Списком № 1 – більше 4 років, що не заперечується також відповідачем, ОСОБА_1 має право на зменшення пенсійного віку на 5 років і 4 місяці від 55-річного віку, а тому має право на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до ст. 114   Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі – Закон №1058-IV) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за  списком № 1  та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за  списком № 2  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до  статті 27  та з урахуванням норм  статті 28  цього Закону.
Пунктом 2 статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожен повний рік такої роботи.
Згідно пункту "б" частини 1 статті 13 вказаного Закону пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності: - зайняття повний робочий день на відповідних роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України; - атестація робочих місць; - досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б“-„г“ статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б“-„г“ статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б“-„г“ статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
“На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам”.
Конституційний Суд в пункті 4.1 Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 року зазначив, що статтею 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
У статті 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було встановлено такий пенсійний вік: у пункті „а“ для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах „б“-„з“ для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.
У Законі № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті „а“ - 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах „б“-„з“ - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).
Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 перевіряючи статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б“-„г“ статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України зазначив наступне.
Вказаними положеннями Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.
Згідно зі статтею 13, частиною другою статті 14, пунктами „б“-„г“ статті 54 Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону № 213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.
Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б“-„г“ статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Статтею 62 Закону України « Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Матеріалами справи підтверджено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в оскарженому рішенні про відмову в призначенні пенсії від 30.04.2020 № 666 зазначило, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 35 років 7 місяці, в тому числі стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 становить 4 роки 1 місяць (а.с. 22).
Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_7 , остання у період: з 14.06.1988 року прийнята в лабораторію служби технічного контролю заводу хімічних речовин захисту рослин лаборантом хіманалізів з обслуговування цеху  з виготовлення поліетиленполіаміна другого розряду на час проходження виробничої практики; з 04.11.1988 року звільнена в зв`язку з закінченням строку трудового договору; з 01.09.1985 року зарахована на навчання в Калуський хіміко-технологічний технікум; з 30.06.1989 року звільнена в зв`язку з закінченням навчання; з 01.09.1989 року прийнята на роботу в цех поліетиленполіаміна апаратником центрифугування розділення розгону ДЕТА, випарки і центрифугування (к. 526) четвертого розряду; з 05.02.1990 року переведена оператором дистанційного пульта управління в хімічній промисловості відділу синтезу і ректифікації (к. 526 “а”) цеху по виготовленню поліетиленполіаміна четвертого розряду; з 01.07.1991 року зарахована в цех по виробництву поліетиленполіаміна оператора дистанційного пульту управління в хімічному виробництві відділення синтезу – ректифікації п`ятого розряду, згідно укладеного контракту; з 22.10.1991 року Калуське ВО “Хлорвініл” реорганізовано у концерн “Хлорвініл”; з 22.09.1994 року Державний концерн “Хлорвініл” перейменовано у державний концерн “Оріана”; з 19.10.1994 року завод ХЗЗФ перейменований в завод “Фітон”; Державний концерн “Оріана” перетворено у Відкрите акціонерне товариство “Оріана”; з 20.09.1995 року цехи по виробництву отрутохімікатів та поліетиленполіамінів ліквідовано. На їх базі створено: цех по виробництву отрутохімікатів і поліетиленполіамінів з почерговим випуском отрутохімікатів та поліетиленполіамінів; з 04.03.1997 року переведена апаратником сушіння відділення сушіння і пиловловлювання полікарбацину цеху по виробництву отрутохімікатів і поліетиленполіамінів четвертого розряду, згідно з укладеним контрактом; з 01.12.1997 року переведена сторожем (корпуси: 512, 514, 526, 529, 531, 582, 585) цеху по виробництву отрутохімікатів і поліетилен осліамінів, згідно з укладеним контрактом; з 01.03.1998 року переведена укладальником (фасувальник аеросилу) цеху по виробництву двоокису кремнію аеросилу заводу “Діанат” третього розряду, згідно укладеного контракту; з 08.06.1998 завод “Діанат” реорганізовано в виробництво каустичної соди в складі новоутвореного заводу “Каустик”; з 06.09.1999 року на базі частини заводу “Каустик”, що діяв на правах структурної одиниці ВАТ “Оріана”, створено дочірнє підприємство “Завод “Фітон” ВАТ “Оріана” (цех з виробництва двоокису кремнію аеросилу наказ № 307 від 31.08.1999 року включено до до структури ДП “Завод “Фітон”; з 30.11.2000 року звільнена з роботи згідно статті 36 пункту 5 КЗпП України по переводу у ТзОВ  “Оріана”; з 01.12.2000 прийнята на роботу в цех з виробництва двоокису кремнію аеросилу укладальником-пакувальником (фасувальником аеросилу) третього розряду, по переводу з ДП “Завод “Фітон”; з 14.05.2001 року звільнена з роботи за згодою сторін стаття 36 пункт 1 КЗпП України; з 29.01.2002 розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до статті 23 частини 2 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”; з 04.03.2002 року припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до статті 31 частини 3 України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”; з 03.05.2006 року прийнято на роботу техніком з інструменту в приватне підприємство “Карпатський двір”; з 09.02.2007 року звільнено з роботи за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України; з 23.02.2007 року розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до статті 23 частини 1 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”; з 07.06.2006 припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до статті 31 частини 1 України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”; з 08.06.2007 року прийнята на посаду охоронника відділу № 2 Управління № 1 Головного управління охорони в м. Калуш ТзОВ “Агентство “Луком-А-Україна”; з 27.10.2012 року звільнено з посади за угодою сторін, пункт 1 статті 36 КЗпП України (а.с. 14-17).
Постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 1994 року № 162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі VІІІ передбачено перелік професії робітників, керівників і спеціалістів підприємств хімічної і нафтохімічної галузі промисловості, зайняті повний робочий день, в даному випадку, апаратник центрифугування, апаратник сушіння, укладальник – пакувальник (фасувальник аеросилу), - розділ VIII, підрозділ А1, код КП 1080А010.
Позивач разом із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 надала відповідачу довідку АТ “Оріана” від 19.09.2019 року № 208 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Згідно вказаної довідки ОСОБА_1 працювала повний робочий день на АТ “Оріана”, і за період з 01.09.1989 року по 04.02.1990 року, з 04.03.1997 року по 30.11.1997 року, з 01.03.1998 року по 04.11.1998 року, з 16.02.1999 року по 30.11.2000 року виконувала роботи в цехах по виробництву поліетиленполіаміну (аміни та їх сполуки), отрутохімікатів і поліетиленполіамінів, двоокису кремнію, аеросилу (білої соди) за професією, посадою апаратник центрифугування, апаратник сушіння, укладальник-пакувальник (фасувальник аеросилу). Пільговий стаж складає 03 роки 07 місяців 17 днів (а.с. 18).
При видачі вищевказаної уточнюючої довідки від 19.09.2019 року № 208 з розрахунку пільгового стажу позивачу виключено період роботи з 05.11.1998 року по 15.02.1999 року в зв`язку з перервою у проведенні чергової атестації робочих місць: першу атестацію по підприємству проведено 05.11.1993 року, наступну – 16.02.1999 року.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року №41.
Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.   
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. 
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації. 
Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731), при  визначенні  права  на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після      21 серпня 1992 року.
У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що  результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. 
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. 
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої  атестації.          
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 року у справі №21-307а14.
З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що період роботи позивача з 05.11.1998 року по 15.02.1999 року не зарахований до пільгового стажу за Списком № 1 через невчасно проведену атестацію робочого місця ОСОБА_1 . 
В той же час, несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що за наявності стажу роботи позивача за Списком № 1 – більше 4 років, що не заперечується також відповідачем, ОСОБА_1 має право на зменшення пенсійного віку на 5 років і 4 місяці від 55-річного віку, а тому право на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, з врахуванням рішення конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, позивач набула з 23.01.2020 року.
Також , відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частинами першою та третьою   статті 132 КАС України   передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин другої, четвертої - шостої   статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України,   за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі “Баришевський проти України”, від 10 грудня 2009 року у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від 12 жовтня 2006 року у справі “Двойних проти України”, від 30 березня 2004 року у справі “Меріт проти України”, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Беручи до уваги зміст виконаних робіт (наданих послуг), колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що витрати на правничу допомогу за послуги є неспівмірними та завищеними, оскільки дана справа відноситься до категорії справ незначної складності, внаслідок чого розмір витрат є неспівмірним складності справи, відтак підлягають частковому відшкодуванню.
В частині решти доводів апеляційних скарг колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі №300/2044/20 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст постанови складено 04.12.2020 року.