РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/22592/18
Провадження № 22-ц/4815/1071/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Галінська В.В.
Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області
Дата ухвалення повного тексту рішення 14 липня 2020 року 

Рівненський апеляційний суд:
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий : Боймиструк С.В., 
судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Шептицька С.С.,
за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2020 року в справі за позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування  збитків, заподіяних невиконанням зобов`язання та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 32 352 грн. відшкодування за невиконання зобов`язання по договору підряду від 24 липня 2018 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що влітку, до нього, як фізичної особи, звернулася відповідач з проханням виготовити і встановити п`ять дверних блоків, проте в подальшому відмовилася прийняти та оплатити виконану ним роботу, чим завдала матеріальних збитків.
08 січня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із зустрічним позовом до ОСОБА_4 , в якому просить визнати правочин, договір між приватним підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 24 липня 2018 року недійсним, таким що вчинений під впливом обману; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені збитки у подвійному розмірі 61605,18 гривень; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 30802,59 гривень; відшкодування судових витрат по справі, які поніс суд покласти на відповідача; відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, які понесла ОСОБА_2 та сплачений судовий збір стягнути із ОСОБА_4 на її користь.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що договір між ПП ОСОБА_4 та нею від 24.07.2018 року має бути визнаний судом недійсним, так як вчинений під впливом обману.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування  збитків, заподіяних невиконанням зобов`язання відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійним та відшкодування шкоди задоволено частково.
Визнано Договір від 24 липня 2018 року укладений між приватним підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_2 недійсним.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені збитки в розмірі 61605,18 грн..
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1500 грн..
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові  витрати в розмірі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2400 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4  подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вказує, договір підряду від 24.07.2018 року містить всі істотні умови договору, він відповідає вимогам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його недійним.
Крім того, зазначає, що в процесі виготовлення замовлення  ОСОБА_2 бачила всі етапи виконання замовлення, проте від договору не відмовлялась.
Також зазначив, що судом помилково було віднесено до збитків фарбування та фурнітуру.
З цих міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви та задовольнити первісний позов у повному обсязі.
В поданому на апеляційну скаргу відзиві,  ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що відповідачем не надано доказів належного виконання умов договору.
З огляду на наведене просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник ОСОБА_4  адвокатДем`яненко Л.П., в судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити. 
ОСОБА_2 та її представник адвокат Козак А.В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін. Щодо стягнутої вартості фурнітури для дверей, то ОСОБА_2 готова цю фурнітуру за непотрібністю передати ОСОБА_4 ..
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову  ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що після укладення договору ним виконались зобов`язання передбачені Договором. Крім того, в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що Виконавець надав послуги згідно з договором, а Замовник їх отримав.
Задовольняючи позовні вимоги зустрічного позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що договір підряду був укладений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому є недійсним. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, 24 липня 2018 року від імені приватного підприємця ОСОБА_4 надалі Виконавець та ОСОБА_2 надалі Замовник, укладено Договір, згідно якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе виготовлення та встановлення дверних блоків 5 штук. Термін здачі робіт: 18 вересня 2018 року (п.1.2). За виконану роботу, згідно цього договору, Замовник оплачує Виконавцю 54650 грн. (п.2.1). (а.с. 8). 
Згідно прибуткового касового ордеру №12 від 18 липня 2018 року з реквізитами ПП ОСОБА_4 , він отримав від ОСОБА_2 аванс за вироби з деревини в розмірі 25000 грн., що не заперечується сторонами (а.с. 9).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, а саме, а саме ст. 865, 873, 526, 530 ЦК України, згідно яких за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. Вартість робіт визначається за погодженням сторін, а робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Однак, як випливає з наведеного та ст. 50 ЦК України, а також з досліджених по справі доказів, зокрема, постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2019 року, Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_4 на час укладення договору підряду не був фізичною особою-підприємцем, що ним і не оспорюється, оскільки припинив таку діяльність 20.04.2012.
Місцевий суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_4  не міг бути підрядником за договором побутового підряду, оскільки не мав державної реєстрації та статусу фізичної особи-підприємця, який засвідчує його право на заняття такою діяльністю та відповідно не міг укладати такий договір, а тому оспорюваний замовником договір підряду внаслідок обману замовника обґрунтовано визнано недійсним.
За ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.  Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.
Згідно з роз`яснень, даних в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в даному випадку позивач-відповідач.
Відповідно до ст..12, 81 ЦПК України, ОСОБА_2 довела обставини на які посилалась, зокрема про наявність умислу у ОСОБА_4 , який не міг не знати, що не є ФОП та не має права укладати з нею договір побутового підряду, який хоч і уклав але й не виконав його умови належним чином.
Згідно до ч.1 ст..236, ч.1 ст. 216 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Отже, згаданий договір побутового підряду, на який посилається ОСОБА_4 , у своїх вимогах до ОСОБА_2 , не може бути правовою основою для їх задоволення, внаслідок своєї недійсності.
Натомість його недійсність, зокрема внаслідок обману замовника, є правовою підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , щодо відшкодування збитків в подвійному розмірі, моральної шкоди та судових витрат.
Місцевим судом наведено відповідні розрахунки та посилання на судову практику, зокрема й щодо відшкодування матеріальної, моральної шкоди та стягнення судових витрат.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки оскаржене рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, то судовий збір за її подання покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 жовтня 2020 року.

Головуючий:                                                                                 С.В. Боймиструк
Судді:                                                                                             С.В. Хилевич 
С.С. Шимків