Справа №574/688/20 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Куцан В. М.	
Номер провадження 33/816/528/20 	Суддя-доповідач Матус В. В. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Матус В. В. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за спільною апеляційною скаргою ОСОБА_1 та адвоката Морозова В.Ю. на постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 14 вересня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн, - 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді встановлено, що 29 червня 2020 року о 09 год. 17 хв. в м. Буринь, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «ГАЗ 3302-414», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп?яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не погоджується з прийнятим судовим рішенням, просить скасувати вказану постанову судді та закрити провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Зазначають, що оскільки судовий розгляд справи здійснювався 14 вересня 2020 року без участі ОСОБА_1 , а оскаржувану постанову судді останнім було отримано лише 11 жовтня 2020 року, а тому строк на апеляційне скарження має бути поновлений як такий, що пропущений з поважної причини. Зазначають, що судом ОСОБА_1 не було повідомлено про дату та час судового засідання, що позбавило його можливості прийняти участь у судовому засіданні. Працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд у закладі охорони здоров?я. Також, зазначають, що у суду не було підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скільки остання змінила редакцію і на думку апелянтів на даний час склад даного правопорушення відсутній в КУпАП. Вважають, що письмові пояснення свідків не можуть братися до уваги, без їх присяги у судовому засіданні. Крім того, працівники поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення не виписали направлення на медичний огляд до лікарні, що є грубим порушенням, також в матеріалах справи відсутній відеозапис події.   
Про день та час розгляду провадження у порядку апеляційної процедури учасників провадження було проінформовано, при цьому клопотання про відкладення не надійшло, а їх участь в розгляді провадження судом апеляційної інстанції при перевірці судового рішення, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши матеріали справи, доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню, не підлягає.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після  закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова судді Буринського районного суду Сумської області від 14 вересня 2020 року була винесена за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. З пояснень апелянта вбачається, що копію постанови судді він отримав лише 22 жовтня 2020 року, а тому 27 жовтня 2020 року з апеляційною скаргою звернулися до суду.
Враховуючи вказані обставини, з метою забезпечення особі її права доступу до правосуддя для захисту своїх прав, апеляційний суд вважає за необхідне спільне клопотання ОСОБА_1 та захисника Морозова В.Ю. задовольнити та поновити їм строк на апеляційне оскарження постанови судді Буринського районного суду Сумської області від 14 вересня 2020 року, як такий, що пропущений ним з поважних причин.
Перед тим, як перейти до дослідження обставин даної справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне визначитися з питанням порушеним апелянтами щодо того чи є в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з врахуванням проведених законодавчих змін.
Суд вважає, що питання притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за редакцією статті 130 КУпАП має бути розглянуто в контексті норм КУпАП, а не норм КК України, як про це порушено питання в апеляційні скарзі.
До вказаного висновку суд апеляційної інстанції прийшов виходячи з наступного.
З 01 липня 2020 року набув чинності Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIIІ).
Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв?язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 720-IX) внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX:
- у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадив нову редакцію ст. 130 КУпАП і виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп?яніння;
- у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп?яніння. 
Принциповим у даному випадку є час набрання чинності Законом № 720-IX.
За загальним правилом Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим Законом, але не раніше дня його опублікування (ч. 5 ст. 94 Конституції України).
Закон № 720-IX опублікований у газеті «Голос України» № 110, 03 липня 2020 року, однак у його положеннях мова йде про набрання ним чинності одночасно із Законом № 2617-VIIІ, тобто раніше дня його опублікування.
Таким чином, оскільки норми Закону № 720-IX, в частині його набрання чинності, суперечать нормам ч. 5 ст. 94 Конституції України, тобто нормам прямої дії нормативно – правового акту, що має найвищу юридичну силу, а тому датою набрання чинності вище згаданого закону потрібно вважати саме 03 липня 2020 року. 
Оскільки по даній справі подія правопорушення мала місце 29 червня 2020 року, тобто у період часу, коли редакція статті 130 КУпАП ще не зазнала змін, а тому в даному випадку підлягає застосуванню редакція статті 130 КУпАП, що діяла до 01 липня 2020 року, як така, що в послідуючому була повернута до КУпАП в первинній редакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У відповідності до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а так само за відмову осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан такого сп`яніння.
Розглядаючи справу, суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження, відповідно до встановленого законом порядку, огляду на стан сп`яніння, тому вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Факт скоєння вказаного правопорушення за обставин, викладених в постанові судді, підтверджується зібраними доказами, які були всебічно, повно досліджені судом першої інстанції, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 236085 від 29 червня 2020 року, який за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів не викликає (а. с. 2); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 3 - 4) на яких зафіксовано, що саме в присутності двох свідків водій автомобіля «ГАЗ 3302-414», д.н.з. НОМЕР_1 в категоричній формі відмовився від проходження огляду за допомогою алкотеста або пройти в медичний заклад.
За таких обставин, суддя дійшов правильного висновку про те, що водій ОСОБА_1 відмовляючись від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, суддя здійснюючи дослідження та оцінку доказів може посилатися як на усні так і на письмові доказ, при цьому жодний доказ не має переваги над іншим.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді, викладені в постанові і були підставами для її скасування, як про те ставлять питання апелянти, ними не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, оскільки відмова від огляду була зафіксована в письмових поясненнях двох свідків, які ними було власноручно написані.
У своєму рішенні від 29 червня 2007 року по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
У відповідності до п. 1.1 ПДР України (затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року за № 1306), ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил, а згідно п. 2.9 цих Правил, водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З огляду на викладене, враховуючи вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього, а тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів вини є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Твердження апеляційної скарги щодо не повідомлення суддею про день та час розгляду справи не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки останні містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 8) на якому зафіксовано, що особисто ОСОБА_1 отримав судову повістку 31 серпня 2020 року про необхідність прибути у судове засідання на 14 вересня 2020 року, однак у визначену дату не прибув.
Так, Європейський суд з прав людини у п. 41 свого рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов?язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов?язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов?язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відтак, сторони, які добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов?язані слідкувати за перебігом розгляду справи учасником якої вони є, зобов?язані утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу.
Однак ОСОБА_1 будучи повідомлений судом у судове засідання не прибув, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав, а тому суд першої інстанції будучи обмеженим у часі розгляду справи та маючи дані про належне повідомлення ОСОБА_1 обґрунтовано розглянув справу за відсутності останнього. 
Інші б дії судді при розгляду справи носили б характер зволікання, оскільки подія правопорушення мала місце 29 червня 2020 року і у випадку відкладення розгляду справи на строки після 14 вересня 2020 року могли б привести до пропуску строків, передбачених ст. 38 КУпАП і як наслідок до порушення завдань КУпАП, передбачених в ст. 1.  
Твердження апеляційної скарги, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд у закладі охорони здоров?я повністю спростовуються письмовими поясненнями свідків. При цьому, а ні самим ОСОБА_1 , а ні його адвокатом Морозовим В.Ю. до суду апеляційної інстанції не було надано доказів на спростування письмових пояснень свідків, а тому сумніватися в правдивості останніх підстав не має. Сам лише факт не згоди сторони по справі з певними доказами не породжує для суду жодного обов?язку, крім випадків коли сторони шляхом подання інших доказів довели суперечність певних доказів. Однак, в даному випадку стороною захисту жодних дій на спростування наданих працівниками поліції доказів надано, не було.
Що стосується доводів апеляційної скарги про не можливість взяття до уваги пояснень свідків через відсутність їх присяги у судовому засіданні, то вказане повністю суперечить вимогам ст. 272 КУпАП відповідно до якої як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй щось відомо про обставини, що підлягають установленню по даній справі. При цьому, закон не зобов?язує свідка у випадку явки до суду і надання пояснень, приймати присягу. 
Крім того, статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Таким чином, КУпАП не передбачена можливість не врахування пояснень свідків виключно з тих підстав, що останні зафіксовані в письмовому вигляду.
У зв?язку з чим, суддею обґрунтовано було взято до уваги письмові пояснення свідків по справі.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що працівники поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення не виписали направлення на медичний огляд до лікарні, то вказана вимога передбачена п. 8 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.
Так, в пункті 8 мова йде проте, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції і вже в бланку самого додатку передбачено, що направлення оформлюється у випадку направлення водія до певного закладу охорони здоров?я, але в даній справі ОСОБА_1 в категоричній формі, в присутності 2 свідків, відмовився від огляду як на місці зупинки так і в медичному закладі, а тому потреби у оформленні поліцейським даного документу, не було.
Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи відеозапису події, то вони є слушними, однак такими, що в цілому не впливають на правильність висновків судді суду першої інстанції, оскільки відеозапис є лише одним із доказів у справі, а тому його відсутність не може ставити під сумнів інші докази у справі.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 судом першої інстанції накладено у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з дотриманням вимоги ст. ст. 33 - 35 КУпАП, і є достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення, зокрема виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень.
Враховуючи викладене вважаю, що постанова суду є законною і обґрунтованою, а тому законних підстав для її скасування, не вбачається. 
На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 та його захиснику Морозову В.Ю. строк апеляційного оскарження постанови судді Буринського районного суду Сумської області від 14 вересня 2020 року.
Постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 14 вересня 2020 року про визнання винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити – без змін, а спільну апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника Морозова В.Ю. – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.  

Суддя Сумського апеляційного суду	Матус В. В.