КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                   
Справа№752/15042/19                                                                Головуючий у 1-й інст. - Хоменко В.С.
Апеляційне  провадження №22-ц/824/9125/2020                                               Доповідач -  Рубан С.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
         06 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   головуючого судді          Рубан  С.М.
                                   суддів                     Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є. 
                                          при секретарі              Букалов В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2020 року, ухвалене у складі судді Хоменко В.С. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання недійсними угоди та договору поруки,- 
 
В С Т А Н О В И В :
 
 У липні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО», в якому просив визнати недійсними угоду № 366434 від 06.05.2011 року, укладену міжОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО», договір поруки від 14.11.2011 року, укладений між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також стягнути судові витрати у справі.
 Посилається на порушення його прав як споживача послуг у сфері адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах через невідповідність укладеної угоди вимогам чинного законодавства.
Зазначає, що угода була вчинена поза межами дієздатності ТОВ «АВТО ПРОСТО», так як на момент укладення оспорюваної угоди Товариство не мало відповідної ліцензії з надання фінансових послуг, угода укладена із застосуванням нечесної підприємницької практики, дії товариства є забороненими та підпадають під дію статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є несправедливими по відношенню до позивача, всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на його шкоду, а також порушують вимоги ст. 806 ЦК України. Оскаржувана угода від 06 травня 2011 року була забезпечена порукою відповідно до договору поруки укладеного 14 листопада 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як наслідок договір поруки є недійним в силу закону. 
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
          Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати. 
          Посилається на те, що на момент укладення оскаржуваної угоди від 06 травня 2011 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» належала до фінансової установи, яка в даному випадку здійснювала діяльність спрямовану на залучення фінансових активів та їх адміністрування для придбання товарів у групах, тобто надавала фінансові послуги та потребувала наявності відповідної ліцензії, якої на момент укладення угоди у Товариства не було. Відповідно до положень статей 554,555,559 ЦК України оскаржувана угода між позивачем та відповідачем порушує права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки вони є поручителями ОСОБА_1 за угодою від 06 травня 2011 року і згідно ст.556 ЦК України в разі повного виконання зобов`язання, забезпеченого порукою набуває всіх прав кредитора до ОСОБА_1 .   
          Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму боргу за угодою від 06.05.2011 року в розмірі 163 769,18 грн., проте на даний час рішення суду не виконано. На виконання ліцензійних умов після набрання ними чинності 15.01.2013 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. ТОВ «АВТО  ПРОСТО» не є лізинговою компанією та не надає автомобілі в лізинг. Угода укладена між відповідачем та ОСОБА_1 не є договором лізингу. Позивач безпідставно посилається на порушення умовами угоди статті 18 Закону України про «Захист прав споживачів» та заявляє про дисбаланс прав та обов`язків, оскільки ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі не вказано про наявність шкоди та її розміру, а також причинно - наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою. Позивач просить визнати недійсним на підставі ч.4 ст.559 ЦК України договір поруки від 14.11.2011 року, проте на підставі вказаної норми не можливо визнати недійсним договір поруки. Позивачем обрано неправильний спосіб захисту права, крім того, судом встановлено, що договір поруки не є припиненим. Позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки саме в день підписання угоди 06.05.2011 року позивач довідався або міг довідатись про те, що умови угоди нібито порушують його права, однак з позовом до суду звернувся лише в липні 2019 року.  
В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.
Інші учасники процесу відзиву на апеляційну скаргу до суду не подали, в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладання сторонами справи спірної угоди наявності ліцензії на здійснення ТОВ «АВТО ПРОСТО» такого виду фінансової діяльності як придбання товарів у групах нормами законодавства не вимагалось. Ліцензія на цей вид діяльності була отримана ТОВ «АВТО ПРОСТО» 15.01.2013 року, в межах строку встановленого законом.Умови укладеної угоди № 366434 від 06.05.2011 року та додатки до неї містять детальний опис послуг, що надаються ТОВ «АВТО ПРОСТО», із визначенням поточної ціни автомобіля та інших платежів, порядку зміни ціни, вибір марки та моделі автомобіля і процедури його отримання. Позивачем було отримано автомобіль, зареєстровано його, а також виконувалися умови оспорюваного правочину, які були погоджені сторонами. Позивач  не надав належних та допустимих доказів того, яким саме чином договір поруки порушує його права, позивачне є його стороною та жодних прав і обов`язків на підставі вказаного договору у позивача не виникає.
 
 Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).    
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що 06.05.2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено угоду № 366434, предметом якої є надання Учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля.
Угода укладається шляхом підписання сторонами Угоди, Додатку № 1 та Додатку № 2, які є невід`ємними частинами Угоди (а.с. 13-18).
Відповідно до додатку № 1 до угоди № 381224 метою його укладення було отримання автомобіля KIA RIO за ціною 104 800, 00 грн. (а.с. 14).
Отже, предметом даного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля марки KIA RIO.
Згідно додатку № 1 до вказаної угоди, плата за послуги, пов`язані зі вступом до системи у % + ПДВ складає 3 772,80 грн., щомісячний цілий чистий внесок у % - 0,8333, щомісячний внесок в оплату послуг у % + ПДВ - 0,5, щомісячний внесок в оплату страхового платежу у % - 0,065, плата за послуги, пов`язані з видачою автомобіля за системою у % + ПДВ - 3,00 (а.с. 14).
Судом встановлено, що 28.10.2011 року між сторонами укладено додаток № 3 до угоди № 366434 від 06.05.2011 року про те, що загальна сума грошових зобов`язань учасника на день підписання цього додатку за угодою № 366434 від 06.05.2011 року становить 188 430,27 грн., на день підписання цього додатку учасник сплатив 71 648,91 грн., сума заборгованості учасника станом на день підписання цього додатку складає 116 781,36 грн. Сума заборгованості за угодою має бути погашена в повному обсязі згідно з графіком внесків учасника. 
Відповідно до положень ст. ст. 2, 3 додатку № 2 до угоди сума заборгованості може бути змінена в разі зміни поточної ціни автомобіля. Зобов`язання по сплаті вищезгаданих коштів учасник системи несе перед ТОВ «АВТО ПРОСТО». Термін дії угоди до 31.05.2021 року (а.с. 18).
22.12.2011 року за  ОСОБА_1  зареєстровано автомобіль марки «KIA» модель «Soul», 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , виданим 4-им ВРЕР УДАІ м. Кам`янець-Подільський УМВС у Хмельницькій області (а.с. 19).
14.11.2011 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з метою забезпечення належного виконання умов Угоди                     № 366434 від 06.05.2011 року, Додатку № 1 від 06.05.2011 року, Додатку № 2 від 06.05.2011 року, Додатку № 3 від 28.10.2011 року укладено договір поруки, оскільки між кредитором і боржником укладено Угоду, спрямовану на придбання автомобіля через організовану кредитором систему «АвтоТак».
Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Спірним договором передбачено, що відповідач надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасниками через систему придбання в групах. Тобто, за умови виконання сторонами всіх договірних зобов`язань, учасник від третьої особи, а не від відповідача, набуває право власності, а не тимчасового користування, на замовлений ним автомобіль.
Враховуючи вищевикладене,суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин статті 806 ЦК України, на яку позивач посилається в позовній заяві.
Судом встановлено, що предметом оскаржуваної позивачем угоди, укладеної між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО», є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак».
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно  п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Згідноп. 8 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).
З матеріалів справи вбачається, що під час укладення угоди позивач отримав примірник угоди та додатки до неї, які містять опис послуг ТОВ «АВТО ПРОСТО» та підписав всі примірники угоди та додатків до неї. 
Відповідно до ст. 10 Угоди, підписання цієї угоди та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Якщо учасник системи одружений, цим він заявляє, що має згоду іншого з подружжя на укладення цієї угоди. Учасник заявляє, що отримав усі конкретно викладені пояснення від представника ТОВ «АВТО ПРОСТО», уважно прочитав і зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчує своїм підписом.
Згідно п. 13.8 ст. 13 додатка № 2 до угоди учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі «АвтоТак». В разі розірвання угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО». Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «АВТО ПРОСТО» про розірвання угоди.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач звертався із заявою про розірвання угоди у семиденний термін до ТОВ «АВТО ПРОСТО», що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами угоди.
Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики і в цій статті наведено перелік випадків, в яких підприємницька діяльність може бути визнана нечесною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.
Згідноч. ч. 2, 3ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує.
Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; 3) відмова від пред`явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; 6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім`ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; 7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв`язку із припиненням суб`єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності.
Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.
Предметом угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «АвтоТак» є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.
Відповідно до ст. 2 угоди ТОВ «АВТО ПРОСТО» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов`язань, передбачених угодою.
Згідно ст.3 Угоди ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов`язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами угоди. При цьому, відповідно до ст. 8.1 додатка № 2 до угоди ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов`язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі.
Відповідно до угоди між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та виробником (дистриб`ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов`язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (п. 8.1 додатка № 2).
Згідно п. 2.6 ст. 2 додатка № 2 до угоди чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від поточної ціни автомобіля.
Таким чином, в угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені чисті внески перерахунку (у зв`язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім`я споживач зобов`язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100 % від ціни автомобіля.
Отже, угодою передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару.
Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ «АВТО ПРОСТО» виконання свого зобов`язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі.
За системою придбання автомобілів у групах «АвтоТак» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов`язання за Угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи (п. 1.2 ст. 1, п. 4.1 ст. 4 додатка № 2 до угоди).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо несправедливості умов укладення угоди та додатків до неї.
Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02.06.2011 року № 3462-IV, введеного в дію з 09.01.2012 року, внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.
На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ( розпорядження від 09.10.2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах»).
Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах.
З аналізу ліцензійних умов вбачається, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг.
Згідно п. 1.2 ч. 1 ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об`єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.
Відповідно до додатку № 2 Угоди система «АвтоТак» - це система, яка полягає у створенні груп (учасників), метою яких є придбання автомобілів у порядку та на умовах, передбачених угодою. «АвтоТак» - це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг Автопросто з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі (п. 1.4. ст. 1 додатку № 2 до угоди). Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому угодою (ст. ст. 5, 6 додатку № 2 до угоди), і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи.
Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача.
Враховуючи те, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, суд дійшов вірного висновку, що дане товариство діє цілком легітимно.
Вищевказана позиція також викладена в постанові Верховного Суду України №6-40 цс 13 від 11.09.2013 року.
Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02.06.2011 року № 3462-IV (набрав чинності 08.01.2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.
На момент укладання сторонами справи спірної угоди наявності ліцензії на здійснення ТОВ «АВТО ПРОСТО» такого виду фінансової діяльності як придбання товарів у групах нормами законодавства не вимагалось. Ліцензія на цей вид діяльності була отримана ТОВ «АВТО ПРОСТО» 15.01.2013 року, в межах строку встановленого законом (а.с. 44).
При розгляді справи, судом не встановлено істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін угоди № 366434 від 06.05.2011 року, умови цієї угоди визначені з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості і позивач мав можливість на власний розсуд приймати чи не приймати ці умови, виходячи із принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Враховуючи викладене, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки умови укладеної угоди № 366434 від 06.05.2011 року та додатки до неї містять детальний опис послуг, що надаються ТОВ «АВТО ПРОСТО», із визначенням поточної ціни автомобіля та інших платежів, порядку зміни ціни, вибір марки та моделі автомобіля і процедури його отримання. Позивачем було отримано автомобіль, зареєстровано його, а також виконувалися умови оспорюваного правочину, які були погоджені сторонами.
Щодо вимог про визнання недійсним договору поруки, суд правильно виходив з того, що позивач в порушення вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів того, яким саме чином порушує його права цей правочин, якщо він не є його стороною та жодних його прав і обов`язків вказаний договір не порушує.
Крім того, поручитель не є споживачем послуг відповідача, а навпаки, є особою, яка забезпечує відповідальність боржника у договорі, а сам договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, тому поручитель не може розглядатись як споживач послуг і на нього не може поширюватися дія Закону України «Про захист прав споживачів».
Твердження скаржника про те, що між сторонами укладено договір фінансового лізингу колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.
          Судом встановлено, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» не є лізинговою компанією та не надає автомобілі в лізинг. Угода укладена між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 не є договором лізингу. Угода за своєю природою є договором з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, а не договором фінансового лізингу.
          Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що оспорювана угода є договором лізингу, оскільки предметом цієї угоди є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак». Тобто за умови виконання сторонами всіх договірних зобов`язань, учасник від третьої особи, а не від відповідача, набуває право власності, а не тимчасового користування, на замовлений ним автомобіль.
          Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у справі №126/1105/16-ц, та у справі №570/4395/18 у постанові від 22 квітня 2020 року.
           
          Таким чином, до правовідносин сторін договору не можуть бути застосовані положення Закону України «Про фінансовий лізинг», оскільки фінансова послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є самостійним видом фінансових послуг та не охоплюється інститутом надання майна у лізинг.
         Твердження скаржника про те, що на момент укладення оскаржуваної угоди у ТОВ «АВТО ПРОСТО» не було ліцензії на надання фінансових послуг та воно не мало права укладати угоду з надання фінансових послуг, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.
           02.06.2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України №3462-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», яким до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ч.4 ст.1 та вказану статтю доповнено пунктом 11-і такого змісту: Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» вказані фінансові послуги підлягають ліцензуванню.
          Вказаний Закон №3462-IV від 02.06.2011 року набрав чинності 09.01.2012 року, тому твердження скаржника про необхідність отримання відповідачем ліцензії у травні 2011 року є помилковим. 
          19.01.2012 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» було зареєстровано як фінансову установу та видано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи.
          15.09.2015 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримано безстрокову ліцензію на право здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Вказаний вид діяльності є виключним видом діяльності товариства, тобто товариство не має права надавати будь які інші фінансові послуги та не передбачає можливості укладення інших договорів з надання послуг, в тому числі і договорів лізингу.
          Доводи апеляційної скарги про порушення укладеною між сторонами Угодою Закону України «Про захист прав споживачів» та створення дисбалансу прав та обов`язків позивача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження наявності завданої позивачу шкоди та її розміру, а також причинно - наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, позивачем не надано ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду. 
          ОСОБА_1 просить визнати недійсним на підставі ч.4 ст.559 ЦК України договір поруки від 14.11.2011 року укладений між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які поручились за виконання умов угоди ОСОБА_1 .
          Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
          Тобто, вказана норма визначає припинення поруки внаслідок порушення строків дії договору поруки. Проте, на підставі вказаної норми не можливо визнати недійсним договір поруки. 
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до постанови Апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року у справі №676/6989/17 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» 163 769,18 грн. заборгованості за Угодою від 06.05.2011 року. Крім того, при розгляді вказаної справи апеляційним судом встановлено, що договір поруки від 14.11.2011 року не припинений. (а.с.52-54).
В судовому засіданні в апеляційному суді представник ТОВ «АВТО ПРОСТО» пояснив, що постанова Апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року до цього часу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконана. 
Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 під час укладення оспореної ним угоди належним чином був ознайомлений з її умовами і погодився з ними, вважав їх справедливими, останній отримав автомобіль, який зареєстрований за ним у встановленому порядку. Позивачем виконувалися умови оспорюваної угоди, вносилися відповідні платежі у відповідності до умов програми придбання товарів у групах «АвтоТак», позивач не скористався як протягом 7 днів з дня підписання угоди, так і до моменту отримання автомобіля правом дострокового розірвання оспорюваної угоди.
          За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав позивача.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2020 року - залишити без змін.
 
          Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
           Повний текст постанови складено 13 жовтня 2020 року.
 
              Головуючий                                     Рубан С.М.   
              Судді                                                 Заришняк Г.М.
                                Мараєва Н.Є.