Ухвала      
     
24 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 130/2595/19
провадження № 61-16797ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області, Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 09 листопада 2020 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року указані у касаційній скарзі підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнано неповажними, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме: звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження, навести інші підстави для поновлення строку, подавши відповідні докази; сплатити судовий збір; вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії разом із доданими до неї матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 на виконання ухвали Верховного Суду від 23 листопада 2020 року направлено докази сплати судового збору, уточнену касаційну скаргу та на підтвердження дати отримання постанови Вінницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року - копію конверту.
 
Разом з тим, ОСОБА_1 не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 23 листопада 2020 року в частині подання до суду касаційної інстанції заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для поновлення строку та поданням відповідних доказів.
 
Окрім цього, на підставі поданої ксерокопії конверту, адресованого Вінницьким апеляційним судом ОСОБА_1 . Верховний Суд позбавлений можливості встановити дату отримання указаного конверту позивачем шляхом перевірки на сайті АТ «Укрпошта», оскільки номер штрихкодового ідентифікатора на конверті є закресленим. 
 
Також, в уточненій касаційній скарзі, особа, яка її подала, підставою, на якій подається касаційна скарга, указує пункти 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України. 
 
Разом з тим, на підставі касаційної скарги не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 як на підставу касаційного оскарження судового рішення посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного постановах Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 369/6516/16-ц. 
 
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року та від 16 квітня 2004 року, на які посилається у касаційній скарзі ОСОБА_1 , не є постановами Верховного Суду, в яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах. Тому посилання на постанову Пленуму Верховного Суду України не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення.
 
Особі, яка подала касаційну скаргу, слід зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 369/6516/16-ц, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Також ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається також на постанову Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 396/1683/18. Особі, яка подала касаційну скаргу, слід обґрунтувати підстави касаційного оскарження у цій частині.
 
Окрім цього, посилаючись в уточненій касаційній скарзі як підставу касаційного оскарження судового рішення на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, особа, яка подала касаційну скаргу, не указує щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
З урахуванням викладеного, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до частини першої статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. У частині другій статті 127 ЦПК України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
Аналіз матеріалів на усунення недоліків свідчить про наявність підстав для продовження строку на усунення недоліків. Тому суд, на підставі частини другої статті 127 ЦПК України, продовжує його для подання ОСОБА_1 заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для поновлення строку та поданням відповідних доказів (зокрема, надання будь-яких належних доказів отримання постанови апеляційного суду 12 жовтня 2020 року (довідка поштового відділення, копії матеріалів справи, довідка суду, оригінал конверту з штрихкодовим ідентифікатором, тощо), а також надання уточненої касаційної скарги та її копій разом із доданими до неї матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та обґрунтуванням неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Керуючись статтями 120, 127, 260, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Продовжити ОСОБА_1 строк на усунення недоліків касаційної скарги до 15 січня 2021 року.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                         В. І. Крат