Справа № 466/648/16-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І. 
Провадження № 22-ц/811/1916/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

               02 листопада 2020 року                                  м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М.,
суддів: Ніткевича А.В., Приколоти Т.І.,
секретаря - Юзефович Ю.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 07 червня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и л а:
У січні 2016 року публічне акціонерне товариство (далі-ПАТ) «Універсал Банк», яке є правонаступником відкритого акціонерного товариства (далі-ВАТ) «Банк Універсальний», звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідача ОСОБА_1 , як з позичальника, та ОСОБА_2 , як з поручителя, заборгованість за кредитним договором №11-1/724к-07 від 11.10.2007 року станом на 20.10.2015 року в розмірі 57718,05 доларів США, з яких: 52301,90 доларів США - проценти за користування кредитом; 5416,14 доларів США - пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до кредитного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 150000 доларів США, який зобов`язувався повернути до 10.10.2037 року, шляхом сплати щомісячних платежів у строки та в розмірах, встановлених умовами цього договору, однак, допустив порушення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 20.10.2015 року утворилась заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з нього та з відповідача ОСОБА_2 , порукою якої відповідно до договору поруки від 11.10.2007 року було забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 07 червня 2016 року, з урахуванням виправленої у ньому описки ухвалою суду від 16 липня 2018 року, позов задоволено.
Стягнуто порівно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №11-1/724к-07 від 11.10.2007 року в розмірі 57718 доларів США 05 центів, що згідно курсу НБУ станом на 07.06.2016 року складає 1442120 грн. 11 коп., та судовий збір в розмірі 19848 грн. 24 коп. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 03 травня 2019 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати в частині задоволених вимог банку з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що за умовами додаткової угоди від 19.06.2009 року до кредитного договору №11-1/724-к від 11.10.2007 року та умовами самого кредитного договору, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, на 31 день з дати відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту, яку позивач відправив позичальнику 05.03.2012 року, а тому нарахування будь-якої заборгованості поза межами цього строку, а саме, з 05.04.2012 року є неправомірним.
У зв`язку з цим, вважає вимоги позивача про стягнення спірної заборгованості по процентам та пені, нарахованим позивачем за період з 03.11.2012 року по 20.10.2015 року, безпідставними. 
Також звертає увагу, що позивач не повідомив про рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16 серпня 2013 року, яким вже стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором, а тому у позивача відсутні правові підстави для стягнення процентів та пені за кредитним договором, нарахованих після пред`явлення вимоги про дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором.
Окрім того, посилається на припинення поруки відповідача ОСОБА_2 за кредитними зобов`язаннями у зв`язку із пред`явленням вимог банку до неї після спливу шестимісячного строку, який необхідно обраховувати, починаючи з 05.04.2012 року.
В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, представник позивача ПАТ «Універсал Банк» подав заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21.10.2020 року, є дата складення повного судового рішення - 02.11.2020 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.10.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», павонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», (кредитодавцем) та ОСОБА_1  (позичальником) укладено кредитний договір №11-1/724к-07 (а.с.10-16 т.1), згідно з яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 150000 доларів США на строк до 10.10.2037 року зі сплатою 12,45% річних за користування кредитними коштами.
Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою відповідача ОСОБА_2 на підставі договору поруки від 11.10.2007 року (а.с.31-33 т.1).
10.06.2009 року між сторонами укладено додаткову угоду (а.с.17-18 т.1), згідно з якою до кредитного договору були внесені зміни щодо порядку нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами.
19.06.2009 року між сторонами укладено ще одну додаткову угоду (а.с.19-30 т.1), відповідно до якої кредитний договір викладено у новій редакції.
У зв'язку з укладенням цієї додаткової угоди, до договору поруки теж було укладено додаткову угоду від 19.06.2009 року (а.с.34-37 т.1).
Пунктом 5.2.5 кредитного договору (у новій редакції) передбачено, що у випадку настання, зокрема, прострочення понад 60 календарних днів сплати чергового щомісячного платежу та/або інших грошових зобов`язань позичальника за цим договором (зокрема, але не виключно, щодо оплати кредиту (його частини) та/або процентів за користування кредитом), та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.
З матеріалів справи встановлено, що 08.03.2012 року банк відправив позичальнику письмову вимогу від 05.03.2012 року про сплату заборгованості за кредитним договором, в якій встановив строк для погашення заборгованості - протягом 60 днів з моменту отримання цієї вимоги (а.с.120-121 т.1).
Однак, доказів про отримання позичальником цієї вимоги в матеріалах справи немає, а тому необхідно застосовувати наведений вище пункт 5.2.5 кредитного договору, яким визначено позичальнику строк для погашення заборгованості на вимогу кредитора протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику.
Аналогічна за змістом вимога була надіслана поручителю ОСОБА_2 (а.с.122 т.1).
Вказані вимоги банку не були виконані боржниками в добровільному порядку.
Таким чином, відповідно до наведених вище умов кредитного договору, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, а саме - 08.04.2012 року.
Також встановлено, що у січні 2013 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором, яку обрахував станом на 02.11.2012 року у розмірі 157510,46 доларів США, складовими частинами якої були: заборгованість за тілом кредиту, процентами за користування кредитними коштами та пенею (Справа №462/326/13-ц), за наслідками вирішення якого було ухвалено рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16 серпня 2013 року про задоволення позову банку та солідарне стягнення вказаної заборгованості з відповідачів (а.с.123-128 т.1).
Згідно з розрахунком позивача в даній справі, спірна заборгованість за кредитним договором по процентам та пені нарахована за період з 03.11.2012 року по 20.10.2015 року (а.с.5-6 т.1). 
За змістом ст.ст.526, 530 ч.1, 610 та 612 ч.1 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладені вище норми матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року (Справа №444/9519/12, Провадження №14-10цс18), дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.
Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті - в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.
Верховний Суд вважає, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, з огляду на наведені вище норми матеріального права й правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставини справи, згідно з якими, у зв`язку із пред`явленням позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту, термін повернення кредиту визнано таким, що настав, на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, а саме - 08.04.2012 року, тому вимога позивача про стягнення процентів та пені, нарахованих за період з 03.11.2012 року по 20.10.2015 року, є безпідставною.
Суд першої інстанції вказаних вище норм матеріального права та фактичних обставин справи не врахував, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову ПАТ «Універсал Банк» у задоволенні позову в повному обсязі.
У зв`язку із відстроченням апелянту сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 29772 грн. 36 коп. до ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі та з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України та наслідків розгляду справи апеляційним судом - про відмову у задоволенні позову позивача, вказана сума судового збору підлягає стягненню з позивача в дохід держави. 
Керуючись ст.ст. 141, 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 07 червня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 29772 гривень 36 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 02 листопада 2020 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М. 

Судді:                                                                 Ніткевич А.В.

                                                                Приколота Т.І.