ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" листопада 2020 р.           Справа№ 911/1064/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Кропивної Л.В. 
          Калатай Н.Ф. 
 
при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.,
за участю представників: 
від позивача - не прибув;
від відповідача - не прибув,
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 06.08.2020 у справі №911/1064/20 (суддя Чонгова С.І., повний текст складено - 12.08.2020) за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» про стягнення 737  342,60 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» про стягнення 737 342,60 грн., з яких - 458   910, 03 грн. пені, 98  114,39 грн. 3% річних та 180  318,18 грн. інфляційних втрат. 
Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу №2102/1718-БО-17 від 13.09.2017 в частині своєчасної оплати отриманого природного газу.
Рішенням Господарського суду Київської області від 06.08.2020 у справі №911/1064/20 позов задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 137 416,49 грн. пені, 97 957,98 грн. 3% річних, 180 318,18 грн. інфляційних втрат, а також 6 235,40 грн. витрат, понесених на оплату позову судовим збором. В частині стягнення 321 493,54 грн. пені та 156,41 грн. 3% річних відмовлено.
Так, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неналежним чином виконано договірні зобов`язання в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений позивачем газ. Відтак, враховуючи порушення відповідачем строків оплати товару, згідно арифметично вірного розрахунку позивачем інфляційних втрат, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення 180  318,18 грн. інфляційних втрат. В свою чергу, часткове задоволення позовних вимог обумовлено тим, що позивачем невірно визначено початкову дату періоду нарахування 3% річних та пені за зобов`язаннями листопада 2017 року, тому за розрахунком суду, обґрунтованим розміром 3% річних є 97  957,98 грн. та пені - 458  054,98 грн. При цьому, з огляду на відсутність у відповідача основного боргу за договором, а також те, що порушення виконання зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, враховуючи фінансовий стан та ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення пені на 70%.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 06.08.2020 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 321  493,54 грн. пені, 156,41 грн. 3% річних та прийняти нове рішення про задоволення позову в цій частині.
Апелянт зазначає про безпідставність зменшення розміру пені, оскільки суд не врахував інтереси позивача, не оцінив розмір заподіяних йому збитків, а також, посилаючись в рішенні на скрутне матеріальне становище відповідача, залишив поза увагою відсутність у справі доказів, які б підтверджували вказані обставини. Крім того, на думку апелянта, судом застосовано  положення статті 551 Цивільного кодексу України,  статті 233 Господарського кодексу України  та зменшено розмір пені на 70% без врахування висновку щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19. Також, апелянт вважає, що ним вірно обраховано розмір 3% річних. 
Сторони правом на участь у засіданні своїх представників не скористалися,    хоча про дату, час та місце судового засідання призначеного на 02.11.2020 повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.
В свою чергу, від представника позивача через засоби електронного зв`язку надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
Крім того, в надісланих відповідачем поясненнях, останній також просив суд здійснювати розгляд справи без участі його представника.
Беручи до уваги клопотання представників сторін про розгляд справи без їх участі, а також    з урахуванням того, що неявка представників сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, остання  розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.    Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»), як постачальником та Комунальним підприємством Броварської міської ради «Броваритепловодоенергія», як споживачем 13.09.2017 було укладено договір постачання природного газу №2102/1718-БО-17, за умовами п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
У відповідності до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.
Згідно п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 природний газ обсягом до 2895,58 тис. куб. м.
Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладення договору ціна на природний газ становить 4 942,00 грн. за 1000 куб.м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін (п. 5.1 договору).
Відповідно до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором на дату його укладення становить 7907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) -20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9 488,64 грн.
За умовами п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступним за місяцем поставки газу.
Згідно п. 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).
Додатковою угодою №1 від 11.01.2018 до договору сторони погодили викласти п. 8.2 договору у наступній редакції «У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення».
Додатковою угодою №2 від 01.04.2018 сторони погодили викласти п. 2.1 у наступній редакції: «Постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 133,813 тис. куб.м. », розділ 12 у наступній редакції: « 12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальником печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 31.05.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення».
Додатковою угодою №3 від 04.06.2018 сторони погодили викласти п. 2.1 у наступній редакції: «Постачальник передає споживачу в період з 01.06.2018 по 31.07.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 21,683 тис. куб.м. », розділ 12 у наступній редакції: « 12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальником печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 31.07.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення».
Додатковою угодою №4 від 03.08.2018 сторони погодили викласти п. 2.1 у наступній редакції: «Постачальник передає споживачу в період з 01.08.2018 по 31.08.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 17,142 тис. куб.м.»   та продовжили строк дії договору, а саме з 01.10.2017 по 31.08.2018 (включно).
Додатковою угодою №5 сторони погодили викласти п. 2.1 у наступній редакції: «Постачальник передає споживачу в період з 01.09.2018 по 30.09.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 16,416 тис. куб.м.»   та продовжили строк дії договору, а саме з 01.10.2017 по 30.09.2018 (включно).
Як стверджує позивач, на виконання умов договору постачання природного газу №2102/1718-БО-17 від 13.09.2017 у період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року ним поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 17  933  339,83 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.
Однак, враховуючи, що зобов`язання з оплати природного газу здійснювалося відповідачем з порушенням встановлених договором строків оплати, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Судом першої інстанції позов задоволено частково.
Так, суд встановив, що відповідач розрахувався за газ, однак з порушенням строків, встановлених договором, що підтверджується випискою з банківських операцій по договору з відповідачем за період з 01.09.2017 по 31.12.2019. 
Тому, враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 180 318,18 грн. інфляційних втрат (за загальний період з 01.02.2018 по 30.11.2018) є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Разом з тим, суд встановив, що позивачем невірно визначено початок періоду нарахування 3% річних та пені за зобов`язаннями листопада 2017 року, тому за розрахунком суду, обґрунтованим розміром 3% річних є 97  957,98 грн. та пені - 458  054,98 грн.
Крім того, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення суми пені, яка підлягає стягненню на 70% - до 137  416,49 грн.
Як вбачається з вимог апеляційної скарги, апелянт не погоджується з відмовою суду у стягненні 156,41 грн. 3% річних та 321  493,54 грн. пені, а тому просить скасувати оскаржуване рішення в зазначеній частині та прийняти нове рішення - про задоволення позову.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на те, що рішення Господарського суду Київської області від 06.08.2020 у даній справі в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, в такому разі рішення місцевого суду в цій частині судом апеляційної інстанції не підлягає перегляду.
Стосовно перегляду судового рішення від 06.08.2020 в частині відмови у стягненні 3% річних у розмірі 156,41 грн., слід зазначити наступне.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Частиною 2  ст. 625 ЦК України  передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за зобов`язаннями листопада 2017 року, нараховано відповідачу за період прострочення з 26.12.2017 по 30.01.2018 - 1  699,89 грн. 3% річних.
Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступним за місяцем поставки газу.
Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки 25 грудня 2017 відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 73 Кодексу законів про працю України щодо святкових і неробочих днів» від 16.11.2017 від 2211-VIII є вихідним днем, відтак, останнім днем виконання зобов`язання є 26.12.2017, тому прострочення виконання зобов`язання починається з 27.12.2017, а не з 26.12.2017.
Таким чином, згідно правильного перерахунку суду першої інстанції, з урахуванням початку періоду прострочки - 27.12.2017, за зобов`язаннями листопада 2017 року, підлягають нарахуванню 3% річних у розмірі 1  543,48 грн., а отже, в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 156,41 грн. 3% річних слід відмовити.
Теж саме стосується невірно визначеного періоду розрахунку пені за зобов`язаннями листопада 2017 року, у зв`язку з чим, місцевий суд дійшов правомірного висновку про необґрунтованість нарахування позивачем за вказаний період 855,05 грн. пені та відмову у її стягненні.
Щодо зменшення розміру пені на 70%, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  статті 233 Господарського кодексу України  у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з частиною 3  статті 551 Цивільного кодексу України  розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зі змісту  статей 233 Господарського кодексу України, частини 3  статті 551 Цивільного кодексу України  випливає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи і їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6  статті 3 Цивільного кодексу України).
Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №912/1703/18.
Місцевий господарський суд приймаючи рішення про зменшення розміру пені за клопотанням відповідача до 70%, врахував фінансовий стан та ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань, відсутність у відповідача основного боргу за договором, а також те, що порушення виконання зобов`язання не завдало збитків позивачу та прийняв до уваги, що основною діяльністю відповідача є надання комунальних послуг, а отже, у відповідача обмежена можливість отримання прибутку.
Вказані обставини, на думку колегії суддів, є достатніми для зменшення пені, а відтак посилання апелянта на безпідставність зменшення розміру пені судом відхиляються.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду жодних доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми заборгованості за поставлений природний газ. Однак, з огляду на прострочення виконання зобов`язання позивач нарахував відповідачу не лише пеню згідно п. 8.2 договору, а й 3% річних та інфляційні втрати, передбачені частиною 2  статті 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до п. 1.2 договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. 
В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені, відповідач посилався на наявність дебіторської заборгованості (через заборгованість споживачів зі сплати послуг з теплопостачання), на фінансові звіти Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» за 2017-2019 роки, якими підтверджується зростаюча збитковість підприємства. Вказані обставини суд прийняв до уваги.
Крім того, місцевий господарський суд, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, задовольнив клопотання відповідача частково та зменшив розмір пені на 70%, а не на 99%, як просив відповідач, чим спростовуються доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції приписів  статті 233 Господарського кодексу України,  у зв`язку з не встановленням всіх необхідних обставин, визначених даною нормою, та не врахуванням інтересів позивача.
Водночас, у справі №918/116/19, на яку позивач посилається в апеляційній скарзі, Верховний Суд, залишаючи без змін рішення Господарського суду Рівненської області від 20.06.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2019, зазначив, що судами попередніх інстанцій обґрунтовано зменшено розмір заявленої до стягнення пені на 50%, враховуючи, що зменшення розміру штрафних санкцій на 99% нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги.
Тобто, позиція Верховного Суду у справі №918/116/19 повністю узгоджується з висновком суду у даній справі щодо обґрунтованості підстав для зменшення пені. 
При цьому, суд зменшивши розмір пені на 70%, виходив із конкретних обставин даної справи, зокрема, відсутності доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань, врахував майновий стан, а також суспільну необхідність господарської діяльності відповідача та відіграння нею особливої соціальної ролі, а відтак, такий висновок ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема,  статей 551 Цивільного кодексу України  та  статті 233 Господарського кодексу України) та відповідає сформованій та сталій судової практиці, щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме: у спорах про стягнення заборгованості з комунального підприємства за поставлений природний газ.
Стосовно заявленого відповідачем у клопотанні про зменшення суми 3% річних та інфляційних втрат, слід зазначити, що застосування положень статей 233 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України  можливе лише стосовно зменшення штрафних санкцій. Зменшення суми 3% річних та інфляційних втрат не передбачено нормами чинного законодавства.
Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність правових підстав для зменшення розміру пені до 70%, оскільки присудження до стягнення 137  416,49 грн. від належної до стягнення суми пені, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення.
Відповідна правова позиція щодо зменшення пені в аналогічних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №917/953/19, від 20.10.2020 у справі №915/2096/19, від 30.09.2020 у справі №922/3667/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 11.12.2019 у справі №904/1636/19.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на  позивача  (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281  - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 06.08.2020 у справі №911/1064/20  - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 06.08.2020 у справі №911/1064/20.

4.  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
          Повний текст постанови  складено: 06.11.2020 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                Л.В. Кропивна

                                                                                Н.Ф. Калатай