ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 грудня 2020 року           справа № 200/6751/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року (повний текст складено 21 вересня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/6751/20-а (суддя в 1 інстанції – Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання  протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                     В С Т А Н О В И В: 
ОСОБА_1 (далі – відповідач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України  Донецької області (далі – відповідач), в якому просив: визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 , обчисленої за статтею 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-1V, з 11659,33 грн. до 8636,53 грн., внаслідок застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 % при проведенні перерахунку пенсії 01.10.2017; зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перерахувати та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 починаючи з 01.01.2018 по 28.02.2019 у розмірі 11711,81 грн., з 01.03.2019 по 30.04.2020 - 13641,42 грн., а з 01.05.2020 - 15141,98 грн. з урахуванням виплачених сум та проводити подальшу індексацію пенсії із застосуванням величини оцінки одного року його страхового стажу в розмірі 1,35%.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 200/6751/20-а у задоволенні позовних вимог було відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.
Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .
Позивач з 25.06.2017 перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та одержує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV.
Відповідно до рішення 914130313643, прийнятого відповідачем станом на день звернення позивача за призначенням пенсії з 25.06.2017 загальний розмір пенсії позивача склав 11711,81 гри., з яких 11659,33 грн. - основний розмір пенсії, 52,48 гри. - доплата за понаднормативний стаж.
Під час первинного обчислення позивачу пенсії 25.06.2017 відповідачем застосовано величину оцінки одного року страхового стажу позивача в розмірі 1,35 %, тому коефіцієнт страхового стажу склав 0,53888 (з урахуванням кратності 1,35). При цьому середній заробіток для призначенні пенсії складав 21636,23 грн. і розраховувався за наступною формулою: 3764,40 грн. (середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014, 2015 та 2016 р.р.) *5,74759 (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати) = 21636,23 грн.
На підставі ч. 3 ст. 27 Закону № 1058-ІV позивачу тимчасово до 31.12.2017 було призначено до виплати лише 10740 грн., а не 11711,81 грн., що вбачається з листа відповідача.
У зв`язку з набранням чинності Законом № 2148-VІІІ з 01.10.2017 позивачу здійснено автоматизований перерахунок пенсії, згідно з яким основний розмір його пенсії склав 8636,53 грн. (до перерахунку 11659,33 грн.). З урахуванням доплати за понаднормативний стаж 4 роки у розмірі 58,08 грн., доплата до старого основного розміру пенсії - 2045,39 грн, загальний розмір пенсії склав 10740,00 грн.
При перерахунку пенсії позивача з 01.10.2017 відповідач керувався п. 4 зі значком 3 Закону № 2148-УІІІ, відповідно до якого пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Під час такого перерахунку пенсії позивачу 01.10.2017 року застосовано величину оцінки одного року його страхового стажу в розмірі 1 %, що, у свою чергу призвело до того, що коефіцієнт страхового стажу склав 0,39917 замість 0,53888.
Всі інші показники залишились незмінними, зокрема, і середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014, 2015 та 2016 р.р. у розмірі 3764,40 грн., адже позивачу пенсія була призначена в 2017 році із застосуванням такої ж середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014, 2015 та 2016 р.р. у розмірі 3764,40 грн. відповідно до ст. 40 Закону № 1058-ІV.
Формула розрахунку розміру пенсії позивача до 01.10.2017: коефіцієнт стажу 0,53888 (479 місяців * 1,35 (величина оцінки одного року страхового стажу) * 3764,40 грн. (середня заробітна плата (дохід) в Україні) * 5,74759 (індивідуальний коефіцієнт заробітку) = 11659,33 грн.
Формула розрахунку розміру пенсії позивача після 01.10.2017: коефіцієнт стажу 0,39917 (479 місяців * 1 (величина оцінки одного року страхового стажу) * 3764,4 грн. (середня заробітна плата (дохід) в Україні) * 5,74759 (індивідуальний коефіцієнт заробітку) = 8636,53 грн.
Позивач вважає, що «розмір пенсії» та «сума пенсії до виплати» не є тотожними поняттями, проте відповідач протиправно ототожнює їх, вважаючи що після перерахунку 01.10.2017 розмір пенсії не зменшився, маючи на увазі саме суму пенсії до виплати.
01.01.2018 закінчилось тимчасове обмеження максимального розміру пенсії на рівні 10740 грн., проте відповідач позивачу так само виплачував пенсію у розмірі 10740,00 грн, а не у розмірі 11711,81 грн., тобто на 971,81 грн. менше щомісячно. Це стало наслідком протиправного зменшення розміру пенсії позивача при проведенні її перерахунку відповідачем з 01.10.2017. Саме з 01.01.2018 відповідач порушує права позивача на вільне володіння своєї власністю - пенсією, і протиправно виплачує пенсію в неповному розмірі.
01.01.2019 у зв`язку з вищевказаним 29.05.2020 представник позивача звернувся до відповідача з вимогою перерахувати та виплати пенсії позивачу із розрахунку основного розміру пенсії 11659,33 грн, який йому було визначено при призначені пенсії, починаючи з 01.01.2018 та здійснити індексацію пенсії відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058 з 01.03.2019 зі збільшенням показника середньої заробітної плати на 1,17, а з 01.05.2020 - зі збільшенням показника середньої заробітної плати 1,11.
Відповідач листом, отриманим позивачем 30.06.2020 у відповідь на вищевказану вимогу з боку позивача повідомив, що позивачу 01.10.2017 проведено автоматизований перерахунок пенсії і розмір його пенсії становить 10740,00 грн. Після проведення перерахунку 01.03.2019 основний розмір пенсії позивача становить 10740,00 грн, а з 01.05.2020 - 12529,6 грн.
Позивач вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач, починаючи з 01.01.2018 щомісячно недотримував значну частину пенсії, а саме: з 01.01.2018 позивач повинен був отримувати пенсію в розмірі 11711,81 грн., натомість позивач отримував 11197,38 грн., що на 971,81 грн. (розрахунок позивача) менше щомісячно; з 01.03.2019 - 13641,42 грн (0,53888*4404,35 грн (3764,4*1,17) грн*5,74759), натомість позивач отримував 10740,00 грн., що на 2901,42 грн. менше щомісячно; з 01.05.2020 - в розмірі 15141,98 грн (0,53888*4888,83 грн (4404,35*1,11) грн*5,74759), натомість позивач отримував 12529,6 грн., що на 2612,38 грн. менше щомісячно.
Позивач зазначив, що звертався до Донецького окружного адміністративного суду з позовом, в якому збігається предмет позовних вимог, але підстави звернення до суду були відмінними від тих, на які посилається позивач у даному позові (справа № 200/1749/20-а).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року по справі № 200/1749/20-а, у задоволені позову ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.
Позивач зазначає, що в даному позові підставою для звернення є протиправне ототожнення відповідачем понять «загальний розмір пенсії» та «основний розмір пенсії» та зменшення відповідачем внаслідок цього основного розміру пенсії позивача.
Колегія суддів зазначає, що у положеннях ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 березня 2003 року за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
При цьому, положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 1 Закону № 1058 коефіцієнт страхового стажу - величина, що визначається відповідно до цього Закону для обрахування страхового стажу при обчисленні розміру пенсії у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Приписами частини першої статті 25 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» визначено, що коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См х Вс) : (100% х 12), де Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.
Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням періодів до набрання чинності цим Законом не може перевищувати 0,75, а з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом десятим частини третьої статті 24 цього Закону, - 0,85 (ч. 2 ст. 25 Закону № 1058).
Колегія суддів зазначає, що 11.10.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017, яким внесені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.
Відповідно до статті 4-3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Згідно п. 4-4 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.
З 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. У разі, якщо при однакових показниках індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) та тривалості страхового стажу розмір пенсії у 2018 році, обчислений відповідно до аналогічних показників, буде меншим, ніж пенсія, призначена у 2017 році, розмір якої обчислений з урахуванням положень абзацу першого цього пункту, Кабінет Міністрів України приймає рішення про збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при призначенні пенсій з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, таким чином, щоб пенсії, призначені у зазначений період, не були меншими за пенсії, що призначалися з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.
Отже, середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, згідно з положеннями пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застосовується лише при призначенні особам пенсії у період з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року.
З матеріалів справи встановлено, що на даний момент пенсія позивачу розрахована згідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, як пенсія за віком, із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу, який дорівнював 1,35% відповідно до ст. 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 – IV.
При цьому, як вбачається з положень ч. 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
З матеріалів справи встановлено, що пенсія позивачу була призначена 30.06.2017 року відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», у зв`язку з чим у відповідності до вище вказаних положень пенсія підлягала перерахунку з 01.10.2017 року з врахуванням частини 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Колегія суддів зазначає, що вказані норми не було визнано неконституційними в установленому законодавством порядку, а отже у відповідача були відсутні підстави для їх не застосування.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що при зменшенні величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% одночасно було підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій. З 01.10.2017 року перерахунок раніше призначених пенсій здійснено із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3764,40 грн. Таким чином, вказані зміни не погіршили умов отримання пенсії позивачем.
Вищевказаним спростовуються доводи апеляційної скарги, що застосування відповідачем при обчисленні пенсії позивача величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 % в порівнянні із 1,35% призведе до звуження вже набутих позивачем прав та рівня соціальної захищеності.
З матеріалів справи встановлено, що позивачу виплачувалась доплата до раніше призначеного розміру пенсії.
Крім того, позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що внаслідок проведеного перерахунку пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 % відбулось зменшення розміру виплачуваної пенсії.
Посилання позивача на порушення Конституції України у зв`язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже Закон України № 2148-VIII від 03.10.2017 року не визнано неконституційним Конституційним Судом України, який до того ж у Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
У рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12.10.2004 у справі «КйартанАсмудсон проти Ісландії» ).
З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що відповідач правомірно здійснив перерахунок пенсії позивачу 01.10.2017 року із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Дослідивши матеріали справи, відповідно до яких позивачу здійснено перерахунки пенсії починаючи з 01 жовтня 2017 року, колегія суддів дійшла висновку, що пенсія обчислена у розмірі визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 05.02.2020 року у справі № 822/3781/17.
Враховуючи, що позовні вимоги зобов`язального характеру є похідними від позовних вимог щодо визнання дій протиправними, вони задоволенню не підлягають.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача відносно розмежування змісту термінів «загальний розмір пенсії» та «основний розмір пенсії», колегія суддів вважає їх неприйнятними в зв`язку з відсутністю обґрунтувань, натомість колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що основний розмір пенсії – це одна зі складових загального розміру пенсії, який в свою чергу може включати і інші складові, зокрема, різні види доплат.
І саме зменшення загального розміру пенсії не може бути допущено, згідно діючого пенсійного законодавства.
Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                        ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 200/6751/20-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 200/6751/20-а – залишити без змін.      
Повне судове рішення складено 14 грудня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                     А.В. Гайдар
Судді                                                                                                           І.Д. Компанієць
                                                                                                                           Л.В. Ястребова