ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«29» грудня 2020 року
м. Харків
справа № 646/1145/20-ц
провадження № 22ц/818/6074/20
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Маміної О.В., Яцини В.Б.,
учасники справи: 
позивачка – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року в складі судді Янцовської Т.М.
                                в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в порядку розподілу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та вирішити питання щодо судових витрат.

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, яке мотивовано тим, що ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року відкрито провадження у справі № 646/6198/20-ц за його позовом до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою власністю та стягнення суми за грошовими зобов`язаннями.

Вважав, що розгляд даної справи неможливий до вирішення справи № 646/6198/20-ц.

Просив зупинити провадження у даній справі до вирішення справи за його позовом до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою власністю, що розглядається в порядку цивільного судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі – задоволено; зупинено провадження у справі до розгляду Червонозаводським районним судом м. Харкова цивільної справи № 646/6198/20-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою власністю та стягнення суми за грошовими зобов`язаннями.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не зазначив, з яких підстав неможливо розглянути дану справу до вирішення іншої справи. Вказала, що таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

21 грудня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначив, що суд був зобов`язаний зупинити провадження у справі через неможливість розгляду даної справи до вирішення справи № № 646/6198/20-ц.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу суду – скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що об`єктивно неможливо розглянути цю справу до вирішення справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою власністю та стягнення суми за грошовими зобов`язаннями.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя, в якому позивачка просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в порядку розподілу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та вирішити питання щодо судових витрат.

Також, на розгляді у Червонозаводському районному суді м. Харкова перебуває цивільна справа № 646/6198/20-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою власністю та стягнення суми за грошовим зобов`язанням, в якій позивач просив визнати квартиру АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_2 , покласти на ОСОБА_1 зобов`язання за кредитними договорами в Ѕ частині та стягнути з ОСОБА_1 : за кредитним договором від 14 березня 2011 року, укладеним між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» на користь банку грошову суму в розмірі 30 271,15 грн та стягнути з ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 лютого 2014 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» грошову суму в розмірі 29 702,50 грн.

У пункті шостому частини першої статті 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

У справі, яка переглядається, предметом спору є визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя.

В справі, яка послугувала зупиненню провадження у справі, - стягнення суми за грошовим зобов`язанням, що є підставою для визнання спірної квартири особистою власністю ОСОБА_2 . 

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції в порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, зазначивши іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав об`єктивні обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про визнання квартири особистою власністю та стягнення суми за грошовим зобов`язанням виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити та оцінити при розгляді даної справи наявність обставин (фактів), якими позивачка обґрунтовувала свої вимоги про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя.

Із змісту статті 251 ЦПК України вбачається, що зупинення провадження у справі має на меті полегшити доказову діяльність осіб, які беруть участь у справі, в силу так званих преюдиціальних фактів.

При цьому слід зазначити, що відповідно до частин 4, 5, 6 статті 82 ЦПК України тільки ті обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Із клопотання про зупинення провадження у справі не вбачається, які факти, що мають в подальшому розцінюватися як преюдиціальні, повинен встановити суд при розгляді справи № 646/6198/20-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою власністю та стягнення суми за грошовим зобов`язанням, першочергове значення якої є стягнення суми за кредитним договором з ОСОБА_1 . 

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивачки на розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Зіставлення змісту наведених суджень із розумінням положень пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України переконує у тому, що оскаржуване судове рішення про зупинення провадження у справі не може бути залишене у силі, оскільки висновки, зазначені в ньому, є необґрунтованими, таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі, а, отже, відповідно до частини 6 статті 374, статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до цього ж суду. При цьому судова колегія зазначає, що суд першої інстанції не позбавлений можливості вирішити питання щодо об`єднання позовів, якщо це не суперечить вимогам статті 188 ЦПК України.

Оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, питання щодо стягнення судових витрат за подання апеляційної скарги не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.379, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року – скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                  О.В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 29 грудня 2020 року.