ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/4090/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Щербака А.А.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року (суддя 1-ї інстанції Лозицька І.О.)  у справі №160/4090/20 за позовом  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до  Павлоградської міської ради  про визнання протиправними та скасування витягу з протоколу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,- 

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, в якій вона просить зобов`язати Павлоградську міську раду подати звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року, справа № 160/4090/20; за результатами поданого звіту вирішити питання про накладання штрафу у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на Павлоградського міського голову ОСОБА_2 .
В обґрунтування своєї заяви зазначила, що 18.06.2020 року рішенням суду по справі № 160/4090/20 було частково задоволено позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 та вказує, що неодноразово зверталася до суду з метою захисту своїх законних прав та інтересів від незаконних дій Павлоградської міської ради. За поясненнями заявника, судовими рішеннями було задоволено її позовні вимоги, але жодного разу відповідач при виконанні рішення суду не приймав до уваги висновків судів та вимоги чинного законодавства.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви виходив з того, що при постановленні рішення судом першої інстанції судовий контроль не встановлювався, а отже позбавлений процесуальної можливості встановлення судового контролю за відповідною заявою позивача вже після постановлення рішення у справі.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав. 
Клопотання відповідача про подовження строку для подання відзиву задоволенню не підлягає, оскільки доказів неможливості подати відзив, у строк визначений судом,  з часу отримання ухвали суду апеляційної інстанції – 13.11.2020р., суду не надано.
Сторони повідомлені про день розгляду справи.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла наступного висновку.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що правові норми щодо встановлення судового контролю кореспондуються з положеннями ч. 6 ст. 246 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині рішення зазначається порядок і строк виконання рішення, а отже суд позбавлений процесуальної можливості встановлення судового контролю за відповідною заявою позивача вже після постановлення рішення у справі.
Суд першої інстанції вважає, що норми ст.ст. 246, 255, 373, 383 КАС України свідчать на користь висновку про можливість встановлення заходів судового контролю лише під час ухвалення судового рішення. 
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, наступне.
Відповідно до положень частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з частиною 2 тієї ж статті за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Вказані норми визначають, що Кодексом адміністративного судочинства України визначено право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведеного процесуального заходу мають бути наявні відповідні правові умови.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що стаття 382 КАС України регулює порядок застосування судового контролю таким чином, що процесуальна можливість зобов`язання подати звіт існує у суду тільки та виключно на стадії прийняття судового рішення, яким спір вирішується по суті заявлених позовних вимог.
Законодавець у зазначеній нормі процесуального кодексу фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд. Такий контроль здійснюється саме після прийняття судового рішення.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у адміністративній справі № 539/3406/17, ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №800/592/17.
Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що приймаючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не було розглянуто по суті заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , та не встановлено на якій стадії виконання знаходиться рішення по справі № 160/4090/20. Які об`єктивні належні і допустимі докази дають підстави вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
Вказані обставини не були дослідженні судом першої інстанції, останній дійшов передчасних висновків щодо неможливості встановлення судового контролю після ухвалення рішення по справі, а тому не розглянув викладені у заяві вимоги.
Окрім того, варто звернути увагу, що застосування такої форми контролю є правом суду, а не обов`язком, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Аналогічні висновки містить додаткова постанова Верховного Суду від 31.07.2018 р. у справі №235/7638/16-а.
З огляду на викладене, з метою забезпечення права особи доступу до правосуддя та належного захисту порушених/оспорюваних прав, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті заявлених вимог.
Керуючись ст.ст. 243, 294, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі №160/4090/20 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
          Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та не підлягає оскарженню.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак