ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/1312/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року
у справі №280/1312/20
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
до Головного управління ДПС у Запорізькій області    
про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

27.02.2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.09.2019 року №0000620508 на загальну суму 20128 грн.
В обґрунтування позову позивачка посилалась на протиправність оскарженого рішення як такого, що прийняте відповідачем без з`ясування усіх обставин, що мали значення для його прийняття. Зазначає, що не допускала порушень п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки весь товар обліковується у відповідно до вимог законодавства України. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року позов задоволений повністю. 
Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вищевказане рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що приймаючи оскаржене рішення про застосування штрафних санкцій, відповідач діяв  у спосіб, передбачений законодавством України з огляду на виявлені під час фактичної перевірки порушення позивачем порядку ведення обліку товарних запасів на складах та за місцем їх реалізації.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання – фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування, основним видом діяльності якої є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (код КВЕД 56.10).
Посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку за місцем провадження позивачем господарської діяльності – кафе, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
За результатами проведеної перевірки складено акт від 16.08.2019 року №0587/08/01/14/ НОМЕР_1 , в якому відображено висновок про порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п. 10 ст. 177 Податкового кодексу України.
Склад правопорушення за позицією відповідача полягав у відсутності на момент перевірки документів, що свідчать про оприбуткування товарів на загальну суму 10064,00 грн.
10.09.2019 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0000620508,  яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у розмірі 20128 грн.
Вирішуючи спірні правовідносини та скасовуючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив із того, що сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та з цього приводу зазначає про таке.
Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
Згідно зі статтею 20 зазначеного Закону до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 6 цього ж Закону встановлено, що облік товарних запасів юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) ведеться у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16.07.1999 №996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності.
Відповідно до приписів частин 1, 2 та 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.
Відповідно до статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Тобто, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.
Аналізуючи наведені  аналогічні положення, Верховний Суд у справі 803/954/14 (постанова від 30.04.2020 року) висловився, що законодавством не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку, та зазначив, що сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
У межах спірних правовідносин судом встановлено, що ті товаро-матеріальні цінності , з приводу яких відповідачем встановлено відсутність доказів їх придбання на загальну суму 10064,00 грн все ж належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та зберігаються безпосередньо у позивача як власника кафе, на підтвердження чого матеріали справи містять відповідні докази, зокрема, видаткові та податкові накладні.
У той же час, посадовими особами відповідача жоден із таких доказів не затребувано, останні здійснили лише огляд реєстраційного посвідчення на РРО, довідки про опломбування РРО та ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, у зв`язку з чим дійшли протиправного висновку про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п. 10 ст. 177 Податкового кодексу України.
Вказаним обставинам судом першої інстанції надана належна оцінка, а тому з урахуванням правової позиції Верховного Суду у справі 803/954/14 (постанова від 30.04.2020 року) колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року  у справі №280/1312/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко