ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 380/1767/20 пров. № А/857/5615/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у м. Львові суддею Коморним О.І.) в адміністративній справі № 380/1767/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                       В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ у Львівській області) щодо відмови у призначені йому пільгової пенсії;
- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути його заяву від 02 липня 2016 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з включенням періоду умовного засудження з 01.12.1986 по 09.03.1988 до спеціального трудового стажу, який дає право на призначення пільгової пенсії та призначити пільгову пенсію з часу виникнення у нього права на оформлення такої (наступний день після виповнення ним 55 років). 
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що досягнувши 55 річного віку, в 2016 році, він звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, проте відповідач відмовив йому в призначенні цієї пенсії. Вказує, що постановою Мостиського районного суду від 26.12.2016, залишеною в силі постановою Верховного Суду від 21.06.2019, задоволено позов й зараховано час виправних робіт в період з 01.12.1986 по 09.03.1988 до загального трудового стажу, що становить 1 рік 03 місяці 08 днів. Проте, відповідач відмовив йому в призначенні пільгової пенсії, оскільки спірний період зараховано лише до загального трудового стажу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; за помилкового застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач відмовив в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі чинного законодавства України, оскільки виконано постанову Верховного Суду України від 21.06.2019 та зараховано до загального трудового стажу період умовного засудження з 01.12.1986 по 09.03.1988. Тобто, стаж роботи для призначення пенсії становить 26 років 4 місяці 5 днів, а спеціальний стаж роботи за спеціальністю як працівника, який безпосередньо здійснював організацію перевезень і забезпечував безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах, без змін – 11 років 2 місяці 27 днів, з необхідних 12 років 6 місяці. Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.07.2016 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Проте, пенсійним орган відмовив йому в призначенні пенсії у зв`язку з тим, що у його трудовій книжці є запис про незарахування до трудового стажу періоду відбування покарання у виді виправних робіт. 
Цей запис здійснено на підставі вироку Мостиського районного народного суду Львівської області від 09.10.1986 у справі № 1-75/86, яким позивача визнано винним за статтею 102 КК УРСР та засуджено до 2 років виправних робіт без позбавлення волі по місцю праці з відрахуванням в дохід держави 20 % заробітної плати щомісячно.
Вказана відмова управління Пенсійного фонду України в зарахуванні часу виправних робіт до стажу роботи позивача визнана протиправною постановою Мостиського районного суду від 26.12.2016 у справі № 448/1691/16-а, яка залишена в силі постановою Верховного Суду від 21.06.2019, та зараховано час виправних робіт в період з 01.12.1986 по 09.03.1988 до загального трудового стажу.  
Листом від 10.12.2019 за № 2266/03.20 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивача, що на виконання постанови Верховного Суду від 21.06.2019 йому зараховано до трудового стажу період відбування виправних робіт з 01.12.1986 по 09.03.1988, проте цей період зараховано до загального трудового стажу, а не спеціального, оскільки судом цього не було визначено.

Не погодившись з такою відмовою суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідач не довів правомірності своїх висновків, покладених в основу прийняття протиправного рішення, позаяк позивач підтвердив позовні вимоги належними та допустимими доказами, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058). 

Стаття 2 Закону України “Про пенсійне забезпечення” визнає за громадянами України право на отримання пенсії за віком.
Згідно із статтею 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення” право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.
Відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими, умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше - від 25 років шести місяців до 30 років з них - не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Чоловіки, які мають не менше як половину стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого ст. 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12.10.1992 затверджено список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років. Цей список передбачає професії: машиністи і помічники машиністів тепловозів, машиністи автомотрис і мотовозів.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с. 13 - 16) робота за спеціальними професіями проходила в такі періоди:
- 28.05.1983 по 10.01.1986 - помічник машиніста тепловоза;
- 10.11.1986 по 30.11.1986 - помічник машиніста тепловоза;
- 10.03.1988 по 04.06.1990 - помічник машиніста тепловоза;
- 05.06.1990 по 02.04.1991 - машиніст тепловоза;
- 18.04.1991 по 17.10.1996 - машиніст автомотриси.

Довідкою № 77 від 15.03.2016, виданою ПАТ “Українська Залізниця” Виробничий підрозділ “Локомотивне депо Львів-Захід”, підтверджується безперервний стаж роботи позивача, який складає 05 років 08 місяців 27 днів, за професією помічник машиніста тепловоза, машиніст тепловоза. А довідкою № 31 від 30.06.2016 ПАТ “Українська залізниця” Регіональна філія “Львівська залізниця” Виробничий підрозділ “Львівська дистанція електропостачання” підтверджено безперервний стаж роботи позивача - 05 років 05 місяців 29 днів за професією, посадою: машиніст автомотриси (а.с. 12).

Колегія суддів зазначає, що необхідність зарахування до трудового стажу позивача періоду його роботи, під час відбування виправних робіт, з 01.12.1986 по 09.03.1988 встановлена судовим рішенням і доказуванню в цій справі не підлягає, відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України.

Відповідно до пункту 11 роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 29.02.1992 № 3 час відбування покарання без позбавлення волі за місцем роботи на робочому місці, яке належить до пільгового, зараховується до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію, якщо судом прийнято рішення про зарахування періоду відбування покарань виправних робіт до трудового стажу.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виходячи з передбаченого статті 8 Конституції України принципу верховенства права, відповідач повинен зарахувати зазначений стаж роботи до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах, оскільки на час звернення позивача передбачені законодавством обмеження по зарахуванню періодів роботи до пільгового стажу вже не існували у зв`язку із втратою сили положеннями КПК України 1960 р. та ВТК України 1970 р. Не містить таких обмежень і діюча на час звернення позивача редакція стаття 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки відповідач діяв в порушення норм чинного законодавства, зокрема, частини другої статті 19 Конституції України, в якій зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо покликання відповідача про пропущення строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що позивач просить повторно розглянути його заяву про призначення пенсії від 02.07.2016, проте ці вимоги заявлені у зв`язку з виконанням відповідачем рішення суду та повідомлення про це позивача листом від 10.12.2019 за № 2266/03.20.
З наведеного видно, що позивач дізнався про порушення своїх прав із листа від 10.12.2019 № 2266/03.20 і, враховуючи, що позов подано до суду 02.03.2020, не пропустив строк звернення із позовом до суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Львівській області № 2266/03.20 від 10.12.2019 про відмову ОСОБА_1 у призначені пільгової пенсії, з огляду на таке.

Частиною першою статті 44 і частиною 5 статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

На виконання цих норм Закону № 1058-IV правління Пенсійного фонду затвердило Порядок надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок).
За приписами пункту 1.6 і абзаців 1-4 пункту 1.7 Порядку 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною 4 статті 45 Закону № 1058-IV.
Крім того, за змістом пунктів 4.1, 4.3, 4.7, 4.10 Порядку 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. При прийманні документів щодо виплати пенсії орган, що призначає пенсії, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, знімає копії з відповідних документів. Не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Із вказаних нормативних актів видно, що за результатами заяви та доданих до неї документів пенсійний орган повинен ухвалити рішення про призначення (перерахунок) чи про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії.

Водночас, відповідач зазначає, що рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії позивачу не приймалося, а надана позивачу листом від 10.12.2019 за № 2266/03.20 відповідь суперечить вимогам вище згаданих норм.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що задоволенню підлягає вимога позивача про визнання дій ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови у призначені йому пільгової пенсії протиправними. 
Отже, попри правильне по суті вирішення справи, з огляду на доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, вказане є підставою для зміни оскаржуваної постанови.

Згідно з пунктом четвертим частини першої та частини четвертої статті 317 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відповідно до частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив цей публічно-правовий спір, проте встановлені обставини у справі дають підстави суду апеляційної інстанції змінити рішення суду першої інстанції шляхом зміни його резолютивної частини.

Керуючись статтями 229, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328 КАС, суд 

                                                   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року в адміністративній справі № 380/1767/20 змінити, виклавши другий абзац його резолютивної частини в такій редакції:
«Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначені пільгової пенсії ОСОБА_1 протиправними».

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин 	
Постанова складена у повному обсязі 13 жовтня 2020 року.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду