Дата документу 10.11.2020 Справа № 333/6652/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 333/6652/18 
Провадження №22-ц/807/1817/20
        №22-ц/807/1817/20-2
Головуючий в 1-й інстанції – Кулик В.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року                                                 місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.,	
секретар	Бєлова А.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 14 лютого 2020 року) та додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 20 липня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності,- 

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та в якому, з урахуванням уточнень просила: визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом, видане 22.02.1997 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою Тищенко В.І.; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частку, право на яку незаконно отримала ОСОБА_5 та 1/24 частку – невитребувану частку в спадщині після смерті ОСОБА_6 , а всього 1/8 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за представленням, виділивши їй в натурі будинок літ. А в цілому, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 96,0 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м., вартістю 625 950 грн. 00 коп., припинивши на нього право спільної часткової власності інших співвласників.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності – відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
       
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що дублікати документів та свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_7 було отримане ОСОБА_2 в порушення встановленого законом порядку, тобто незаконно. 1/24 частка домоволодіння після смерті ОСОБА_6 належить позивачу у справі і вказані обставини не заперечувались відповідачем, між тим питання в цій частині позову не вирішено. Підстави для відмови у позові з причин пропущення строку позовної давності відсутні. Крім того, суд першої інстанції незаконно прийняв рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог і з підстав пропуску строку позовної давності і з підстав необґрунтованості позову. 

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 червня 2020 року, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності, направлено до Комунарського районного суду м. Запоріжжя для ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 270 ЦПК України за всіма заявленими та нерозглянутими позовними вимогами.

Додатковим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2020 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання права власності на 1/12 частку, право на яку отримала ОСОБА_2 та 1/24 частку - невитребувану частку в спадщині після смерті ОСОБА_6 , а всього 1/8 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за представленням, виділивши ОСОБА_1 в натурі будинок літ. А в цілому, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 96,0 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м., вартістю 625 950 грн. 00 коп., припинивши на нього право спільної часткової власності інших співвласників - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу подану 02.06.2020 року ОСОБА_2 просить залишити без змін рішення суду з приводу відмови у задоволенні вимог позову про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом та визнання права власності на 1/12 частку домоволодіння, між тим, вважає що вимоги позивача з приводу визнання права власності на 1/24 частку домоволодіння є законними та обґрунтованими.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу подану 09.11.2020 року ОСОБА_2 просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини, відповідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 , яка є бабою ОСОБА_1 .

Позивач отримала спадщину після її смерті за правом представлення (ст. 1266 ЦК України), оскільки вона була матір`ю раніше померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 її батька ОСОБА_9 

25.01.2018 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою згідно з спадковою справою № 71/2017, яке зареєстроване в реєстрі за № 20.

В той же день право власності було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 39360724.

Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 1/8 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 1081 кв.м.

Домоволодіння АДРЕСА_1 складається з трьох окремих житлових будинків: літ. А загальною площею 96,0 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м., в якому проживала спадкодавиця та сім`я її сина; літ. Б загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., в якому проживає відповідач-1 з сім`єю; літ. В загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., в якому проживає відповідач-2 з сім`єю.

Також домоволодіння має численні будівлі та споруди, що не є окремими об`єктами права власності та знаходяться у володінні та користуванні співвласників.

Реальною спадщиною є будинок літ. А загальною площею 96,0 кв.м., житловою площею 51,8кв.м., в якому проживала спадкодавиця та сім`я її сина.

Ще за життя спадкодавців позивача між всіма співвласниками домоволодіння склався порядок користування зазначеними житловими будинками, який був визначений рішенням Народного суду 6 дільниці Сталінського району м. Запоріжжя від 23.08.1951 року у справі № 585-1951 року: будинок літ. А належав на праві власності ОСОБА_7 та ОСОБА_10 по 1/2 частині; будинок літ. Б належав на праві власності ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 належали сараї під одним дахом з будинком літ. А.; будинок літ. В належав ОСОБА_13 та ОСОБА_11 

Рішенням Народного суду 6 дільниці Сталінського району м. Запоріжжя від 04.12.1951 року за заявою ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про роз`яснення рішення суду від 23.08.1951 року визначено, що ОСОБА_7 виділено 1/2 будинку літ. А, що у домоволодінні в цілому складає 2/5; ОСОБА_10 виділено 1/2 частина будинку літ. А, що в домоволодінні складає 2/5 частин; ОСОБА_11 виділено будинок літ. Б, що складає у домоволодінні 1/5 частину.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.09.1953 року № 682 за житловим будинком АДРЕСА_1 ) закріплена площа земельної ділянки 910,0 кв.м.; самочинно приєднано в користування 171 кв.м. Тобто загальна площа земельної ділянки становить (і на даний час) 1081 кв.м. і знаходиться у спільному користуванні всіх співвласників.

18.11.1959 року у справі № 2-584 Народним судом 5 дільниці Сталінського району м. Запоріжжя було ухвалене нове рішення про приведення ідеальних часток у відповідність до реальних.

Цим рішенням було визначено, що реальні частки співвласників в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 : ОСОБА_13 відповідають 1/4 частині ідеальної; ОСОБА_11 – 1/5 частині; ОСОБА_7 – 1/10 частині; ОСОБА_10 – 3/20 частин; ОСОБА_12 – 3/10 частині; В цілому арифметично це складає 19/20 частин, або фактично 1.

З вище зазначеного, вбачається, що першими власницями будинку літ. А в рівних частках були ОСОБА_7 та ОСОБА_10 – її донька.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла.

Свою 1/10 частину в домоволодінні (що відповідала 1/2 частці у власності на будинок літ. А) вона заповіла своїй доньці ОСОБА_10 , яка була власницею іншої 1/2 частини цього будинку, що відповідало 3/20 часткам у домоволодінні (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.06.1965 року з реєстраційним написом про реєстрацію права власності на 1/10 частину домоволодіння).

В результаті ОСОБА_10 стала єдиною власницею будинку літ. А в цілому, що відповідало ј частці у домоволодінні в цілому (1/10 + 3/20 = 5/20 = 1/4).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 померла.

Після її смерті відкрилась спадщина за законом на вказані вище 1/4 частину домоволодіння, оскільки заповіту вона не складала (спадкова справа № 333/89 Шоста Запорізька державна нотаріальна контора).

Спадкоємцями першої черги за законом (ст. 529 ЦК УРСР 1963 року) були її чоловік ОСОБА_6 та дві доньки – ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

Спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) фактично прийняли ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які на час відкриття спадщини проживали разом зі спадкодавицею, що підтверджується записами в домовій книзі.

Відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину шляхом подання до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті ОСОБА_10 13.03.1997 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою відповідачу ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності в порядку спадкування по закону на 1/12 частку будинку за адресою: АДРЕСА_1 ) нотаріус Масловець Л.С. реєстраційний номер 4554 (реєстрації у книзі 19 від 17.03.1997 року).

Згідно з технічним паспортом будинку, відповідач ОСОБА_2 є співвласником 1/12 частки будинку.

Право власності на підставі цього свідоцтва зареєстроване ЗМБТІ, оскільки на той час ця установа здійснювала реєстрацію прав на нерухоме майно.

Таким чином, троє спадкоємців мали по 1/12 частині в домоволодінні ОСОБА_6 та ОСОБА_8 – фактично прийняли, а ОСОБА_2 подала заяву в нотаріальну контору.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6 – батько сестер ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , які є спадкоємцями за законом (спадкова справа № 78/97 Шоста Запорізька державна нотаріальна контора).

Ніхто з них двох право на спадщину в нотаріальному порядку не оформив.

Після смерті ОСОБА_6 частини домоволодіння були такими: 1/12 частина належала ОСОБА_2 – за свідоцтвом; 1/8 частина належала ОСОБА_8 – за фактом прийняття; 1/24 частка батьківської спадщини залишилась відкритою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла (спадкова справа № 71/2017 Перша Запорізька державна нотаріальна контора).

На час її смерті спадкоємців першої черги за законом не було: її чоловік – ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , а син – ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Єдиним спадкоємцем за правом представлення (ст. 1266 ЦК України 2003 р.) стала позивач – онука спадкодавці – ОСОБА_1 – донька сина спадкодавиці ОСОБА_9 , тому що його дружина – ОСОБА_16 , спадщину не прийняла – заяви про її прийняття спадщини у встановлений строк до нотаріальної контори не подавала.

Прийняття спадщини було здійснено своєчасно, відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України шляхом звернення до нотаріальної контори.

Свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_1 на 1/8 частку в домоволодінні, на яку є правовстановлюючі документи (судові рішення та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом).

На іншу 1/24 частку у домоволодінні право на спадщину після смерті ОСОБА_6 (прадіда ОСОБА_1 ) не оформлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог з приводу визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13.03.1997 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою Тищенко В.І., суд першої інстанції зазначив, що доказів на підтвердження вказаних вимог не надано. Правочин був нотаріально засвідчений та має державну реєстрацію, що відповідає вимогам глави 3 ЦК УРСР 1963 року, ст. 47 та ст. 209, 210 ЦК України. При цьому позивач не зазначив з яких правових підстав слід цей правоустановчий документ визнати недійсним. Крім того, з липня 2015 року позивачу було відомо, що відповідач ОСОБА_2 була співвласницею спірного будинку та мала свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї матері – ОСОБА_10 , а оскільки позивач звернулась до суду 30.11.2018 року, то нею пропущено строк позовної давності.

З підстав пропуску строку позовної давності відмовлено відповідно до тексту додаткового рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжі від 14.07.2020 року у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/12 частку, право на яку незаконно отримала ОСОБА_5 та 1/24 частку – невитребувану частку в спадщині після смерті ОСОБА_6 , а всього 1/8 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_10 . 

Після її смерті відкрилась спадщина за законом на 1/4 частину домоволодіння, оскільки заповіту вона не складала (спадкова справа № 333/89 Шоста Запорізька державна нотаріальна контора).

Спадкоємцями першої черги за законом (ст. 529 ЦК УРСР 1963 року) були її чоловік ОСОБА_6 та дві доньки – ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

Спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) фактично прийняли ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які на час відкриття спадщини проживали разом зі спадкодавицею, що підтверджується записами в домовій книзі.

Відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину шляхом подання до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті ОСОБА_10 13.03.1997 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою відповідачу ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частку будинку за адресою: АДРЕСА_1 ) нотаріус Масловець Л.С. реєстраційний номер 4554 (реєстрації у книзі 19 від 17.03.1997 року).

Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з ј частини домоволодіння, яке знаходиться у АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 910 кв.м., що належить спадкодавцю ( ОСОБА_10 ) на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 4 Запорізькою держнотконторою 02.06.1965 року №1-3766, рішення народного суду 5 діл. Сталінського району м. Запоріжжя 18.11.1959р. №2-584, що підтверджується довідкою-характеристикою, виданою ЗМБТІ 13 грудня 1996 року.

Посилаючись на матеріали нотаріальної справи (т.1 а.с.64-79), позивачка вважала недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом видане 13.03.1997 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою відповідачу ОСОБА_2 , з огляду на те, що відповідачкою для оформлення спадщини були надані дублікати правовстановлюючих документів, а не оригінали.

Між тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, вказані обставини не можуть бути підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійним.

У частині першій статті 53 Закону України "Про нотаріат" визначено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п`ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.

Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України "Про нотаріат" довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Оскільки дублікати правовстановлюючих документів, наданих ОСОБА_2 , стосувалися її померлої матері, відповідачка, як спадкоємець першої черги з метою оформлення спадкових прав мала право на їх отримання. 

З огляду на відсутність інших підстав для визнання Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 13.03.1997 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою відповідачу ОСОБА_2 , недійсним, а також враховуючи, що сама позивачка не заперечує дійсність наданих для оформлення спадщини документів, вимоги позову в частині визнання недійсним свідоцтва та відповідно визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/12 частку спірного домоволодіння, право на яку, на думку позивачки, незаконно отримала ОСОБА_5 , судом першої інстанції обґрунтовано та законно, визнано такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позову, щодо визнання за позивачкою права власності на 1/24 частку спірного домоволодіння – невитребувану частку в спадщині після смерті ОСОБА_6 , то слід зазначити, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у її задоволенні з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки спірні відносини є триваючими і строк позовної давності в даному випадку не може бути застосований, суд навіть не встановив з якого часу необхідно обраховувати строк позовної давності.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6 – батько сестер ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , які є спадкоємцями за законом (спадкова справа № 78/97 Шоста Запорізька державна нотаріальна контора).

Ніхто з них двох спадкоємець право на спадщину в нотаріальному порядку не оформив.

Після смерті ОСОБА_6 частини домоволодіння були такими: 1/12 частина належала ОСОБА_2 – за свідоцтвом; 1/8 частина належала ОСОБА_8 – за фактом прийняття; 1/24 частка батьківської спадщини залишилась відкритою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла (спадкова справа № 71/2017 Перша Запорізька державна нотаріальна контора).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

На час її смерті спадкоємців першої черги за законом не було: її чоловік – ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , а син – ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. 

Єдиним спадкоємцем за правом представлення (ст. 1266 ЦК України) стала позивач – онука спадкодавці – ОСОБА_1 – донька сина спадкодавиці ОСОБА_9 .

Прийняття спадщини було здійснено своєчасно, відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України шляхом звернення до нотаріальної контори.

Свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_1 на 1/8 частку в домоволодінні, на яку є правовстановлюючі документи (судові рішення та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом).

1/24 частку у домоволодінні право на спадщину після смерті ОСОБА_6 (прадіда ОСОБА_1 ) не оформлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З огляду на те, що спадкоємиця після смерті ОСОБА_6 – ОСОБА_2 , своїх прав на спадкове майно не заявила, і в судовому засідання пояснила, що не претендує на 1/24 частку у домоволодінні, яка залишилася не оформленою, після смерті ОСОБА_6 , а єдиною спадкоємицею, яка має правом на спадщину за правом представлення (ст. 1266 ЦК України) стала - онука спадкодавці – ОСОБА_1 , наявні підстави для визнання за нею право власності на вказану частку домоволодіння.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2020 року у цій справі залишити без змін.

Додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2020 року у цій справі скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/24 частку домоволодіння, невитребувану в спадщині після смерті ОСОБА_6 та ухвали в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності – задовольнити частково.

Визнати за  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_7  право власності на 1/24 частку домоволодіння за адресою  АДРЕСА_1 , як невитребувану частку в спадщині після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 12 листопада 2020 року.

Судді:                                                                        С. В. Кухар
                                                                       
О. В. Крилова

О. З. Поляков