ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/12322/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:          головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                                                  суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпрі апеляційну
скаргу                                          ОСОБА_1 

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2020 року (головуючий суддя – Юхно І.В.) про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі

за позовом                                          ОСОБА_1 

до                                                   Слобожанської селищної територіальної виборчої комісії Дніпровського району Дніпропетровської області

третя особа                                         Крайова організація Української партії 

про                                                   визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Слобожанської селищної територіальної виборчої комісії Дніпровського району Дніпропетровської області (далі – Відповідач), третя особа Крайова організація Української партії (далі – Третя особа), в якому просив суд:
- в разі необхідності поновити Позивачу строк на оскарження з підстав розуміння норми прямої дії – ст. 8,55,129 Конституції України та джерела права ст. 6 Європейської конвенції з врахуванням мотивуванню п.2 Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 жовтня 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»;
- позов задовільнити в повному обсязі з врахуванням норми прямої дії – ст. ст. 8, 38, 76, 3, 19, 21-24, 28, 331, 55, 68, 67, 124, 129, 141 Конституції України та джерела права ст. 6 Європейської конвенції з врахуванням мотивуванню п.2 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 жовтня 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»;  
- визнати протиправною дію Слобожанська територіальна виборча дільниця Дніпровського району Дніпропетровської області, яка полягає у відмові прийняти партійні списки з заявою подану за списками Дніпропетровська крайова організація «Українська партія» в єдиному багатомандатному виборчому окрузі;
- зобов`язати відповідача, (суб`єкт оскарження), Слобожанську територіальну комісію (Слобожанська територіальна виборча дільниця Дніпровського району Дніпропетровської області) прийняти та зареєструвати мою заяву подану за списком Дніпропетровська крайова організація «Українська партія» в єдиному багатомандатному виборчому окрузі зареєструвати кандидата у депутати Слобожанської селищної об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області Дніпровського районна, включених до єдиного та територіального виборчого спискам кандидатів у депутати Дніпропетровська крайова організація «Українська партія».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2020 року по справі №160/12322/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Слобожанської селищної територіальної виборчої комісії Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа Крайова організація Української партії про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду (а.с. 67-68).
Позивач – ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку (а.с. 76-86).
В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов з врахуванням норми прямої дії – ст. ст. 8, 38, 76, 3, 19, 21-24, 28, 331, 55, 68, 67, 124, 129, 141 Конституції України та джерела права ст. 6 Європейської конвенції з врахуванням мотивуванню п.2 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 жовтня 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції наявність підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду обґрунтував положеннями ст. 270 КАС України, не взявши при цьому до уваги положення статей 1, 6 КАС України, а також не врахував практику Європейського суду з прав людини та, як наслідок, не поновив Позивачу строк на оскарження з підстав розуміння норми прямої дії ст. 8, 55, 129 Конституції України та джерела права ст. 6 Європейської конвенції з врахуванням мотивуванню п.2 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 жовтня 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».
Відповідач та Третя особа, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання свого представників не направили, про причини неявки суд не сповістили.
За таких обставин, колегія суддів з урахуванням думки Позивача, ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи, які не з`явились.
В судовому засіданні Позивач вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.
Заслухавши пояснення Позивача, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з п.5 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом.
Особливості обчислення процесуальних строків в окремих категоріях адміністративних справ, зокрема встановлені положеннями ст.ст.270, 273 КАС України.
Частиною 6 ст.273 КАС України визначено, що позовні заяви щодо рішень, дій чи бездіяльності виборчої комісії, комісії з референдуму, членів цих комісій може бути подано до адміністративного суду у п`ятиденний строк із дня прийняття рішення, вчинення дії або допущення бездіяльності.
Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 випливає те, що останній оскаржував дію Слобожанської територіальної виборчої комісії Дніпровського району Дніпропетровської області, яка полягає у відмові прийняти партійні списки з його заявою подану за списками Дніпропетровська крайова організація «Українська партія» в єдиному багатомандатному виборчому окрузі (а.с. 5).
При цьому, обґрунтовуючи позовну заяву ОСОБА_1 посилається на повідомлення про злочин, зареєстровані за ст. 157 КК України – вх. №17641 від 01.10.2020 року та ст. 161 КК України – вх. №17642 від 01.10.2020, копії яких додав до позовної заяви (а.с. 15-16).
У наведених повідомленнях про злочин, доданих до матеріалів адміністративного позову, зазначено наступне: «Три представника кандидатів у депутати Дніпропетровської крайової організації «Українська партія» Аксютін К.В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 24.09.20 року приблизно о 23 годині прийшли до Слабоджанської виборчої комісії для подачі документів кандидатів у депутати Дніпропетровської крайової організації «Українська партія» при огляді документів на думку голови комісії ОСОБА_4 були недоліки у заяві одного з 21 кандидата… зазначена посадова особа зловживаючи довірою кандидатів вела зазначених в оману та наголосила що постанову про усунення недоліків вона не буде та пообіцяла прийняти документи наступного дня. Наступного дня вона документи з початку дня не прийняла постанову про відмову та скаргу на її протиправні конституційні дії вона теж не прийняла (доказ протокол поліції яку викликали за номером 102) таким чином зазначена особа скоїла злочин…».
Із зазначеного слідує, що днем можливого вчинення Слобожанською територіальною виборчою комісією Дніпровського району Дніпропетровської області дій, що оскаржуються у даній справі є 24.09.2020 року, 25.09.2020 року.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі лише 02.10.2020 року, тобто через 7 днів після звернення до Слобожанської селищної територіальної виборчої комісії Дніпровського району Дніпропетровської області (25.09.2020 року), а отже з пропуском строку встановленого ч.6 ст. 273 КАС України.
У свою чергу, Позивач в адміністративному позові зазначив, що в разі необхідності він просить поновити йому строк на оскарження з підстав розуміння норми прямої дії – ст.8,55,129 Конституції України та джерела права ст.6 Європейської конвенції з врахуванням мотивуванню п.2 Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 жовтня 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».
Розглядаючи вказане клопотання суд першої інстанції правильно вказав про те, що відповідно до ч.1 ст. 270 КАС України на обчислення строків, встановлених, зокрема ст.273 КАС України, не поширюються правила частин другої - десятої статті 120 цього Кодексу.
Згідно з ч.5 ст.270 КАС України днем подання позовної заяви, апеляційної скарги є день їх надходження до відповідного суду.  Строки подання позовних заяв і апеляційних скарг, встановлені у справах, визначених цією статтею, не може бути поновлено. Позовні заяви, апеляційні скарги, подані після закінчення цих строків, суд залишає без розгляду.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання Позивача про поновлення строку на подання адміністративного позову та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі ч. 5 ст. 270 КАС України.
Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, суд апеляційної інстанції звертає увагу Позивача на те, що до предмету правового регулювання статей 8, 38, 76, 3, 19, 21-24, 28, 331, 55, 68, 67, 124, 129, 141 Конституції України та ст. 6 Європейської конвенції, п.2 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 жовтня 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» не належать питання, пов`язані з визначенням часових меж та обчисленням строків на оскарження рішень, дій чи бездіяльності виборчої комісії, що свідчить про відсутність підстав для їх врахування судом першої інстанції під час перевірки дотримання Позивачем строку на звернення до суду із позовом у даній справі.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення питання про залишення позову без розгляду, ухвала суду першої інстанції у даній справі постановлена без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому підлягає залишенню без змін.
Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 272, 310, 316, 321, 322 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2020 року по справі №160/12322/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова