ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/398/20  Номер провадження 22-ц/814/2088/20	Головуючий у 1-й інстанції Вергун Н. В.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О. А.,
судді: Дорош А. І., Триголов В. М.
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 06 липня 2020 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту рішення не зазначені)  у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним позовом, просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 97 822 грн. 65 коп. за кредитним договором №б/н від 12.10.2010 року, а також – судові витрати.
Заявлені вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 06 липня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним  договором № б/н від 12 жовтня 2010 року станом на 12 березня 2020 року у загальному розмірі 92 688 грн. 24 коп.
У задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення  з ОСОБА_1 штрафу за  кредитним  договором № б/н від  12 жовтня 2010 року в загальному розмірі 5 134 грн. 41 коп. відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1   на користь  АТ КБ «Приватбанк» судові витрати, пов`язані з сплатою судового збору, в розмірі 1 991  грн.  65 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.
       Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані неправильним застосуванням судоми правових висновків Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що 12.10.2010 року ОСОБА_1 подав до АТ КБ «Приватбанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.30). У анкеті відсутні дані про розмір кредиту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування, тощо. 
Подаючи позовну заяву, до анкети-заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua.terms/ та довідку про умови кредитування (а.с.31-57).
Згідно довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», по договору SAMDN50000038544516, базова відсоткова ставка за користування кредитом складає 3% щомісячно, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості, і повинен бути внесений до 25 числа місяця, наступного за звітним. У довідці також визначені порядок нарахування та розмір пені, штрафів за невиконання зобов`язань (а.с.31).
Згідно з наданим банком розрахунком відповідач ОСОБА_1 станом на 12.03.2020 року має заборгованість у розмірі 97 822 грн. 65 коп., яка складається з:
- 59 564 грн. 72 коп. – заборгованості за тілом кредиту;
- 18 724 грн. 92 коп. – заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625;
- 14398 грн. 60 коп. – пені;
- 500 грн. штраф (фіксовано частина)
- 4634 грн. 41 коп. штраф (процентна складова).
Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» у межах дії кредитного договору б\н ОСОБА_1 видано кредитні картки: 
30.11.2010 року № НОМЕР_1 терміном дії до 10/13; 
07.11.2013 року № НОМЕР_2 терміном дії до 07/17;
27.11.2013 року № НОМЕР_3 терміном дії до 11/17;
17.08.2017 року № НОМЕР_4 терміном дії до 08/21;
04.12.2017 року № 5168755113884361 терміном дії до 08/21 (а.с.29).

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку проведений 30.11.2010 року з встановленням кредитного ліміту 1 500 грн., однак в цей же день кредитний ліміт змінено до 0 грн.. 
В подальшому 08.02.2011 року встановлено 8 000 грн. кредитного ліміту; 23.02.2011 року встановлено 12 800 грн.; 19.03.2011 року – 15 000 грн.; 20.03.2011 року – 15 000 грн.; 30.11.2016 року – 16 000 грн.; 21.02.2017 року – 18 000 грн.; 22.02.2017 року – 19 000 грн.; 26.03.2017 року – 21 000 грн.; 10.05.2017 року – 23 500 грн.; 13.05.2017 року – 25 000 грн.; 28.08.2017 року – 27 500 грн.; 28.08.2017 року – 25 000 грн.; 06.09.2017 року – 27 500 грн.; 06.09.2017 року – 25 000 грн.; 11.09.2017 року – 27 500 грн. ; 29.09.2017 року – 29 500 грн.; 19.10.2017 року – 31 000 грн.; 11.07.2019 - 0 грн. (а.с.28)

Частково задовольняючи позовні вимоги,  суд  першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять підтвердження того, що при укладення кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, що в цілому спростовує доводи відповідача про його необізнаність щодо істотних умов укладеного договору. Разом з цим, суд першої інстанції не вбачав підстав для стягнення з відповідача штрафу (фіксована складова) та штрафу (процентна складова) керуючись при цьому ст.61 Конституції України та ст.549 ЦК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника від 12.10.2010 року процентна ставка не зазначена (а. с. 30).
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Проте, у довідці про умови кредитування від 30.11.2010 року зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (3 %), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (а.с.31). Зазначена довідка підписана ОСОБА_1 .
Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року (справа № 382/327/18-ц) та від 01 вересня 2020 року (справа № 293/599/19-ц).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// ww.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.
Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Апеляційний суд вважає, що у цьому випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «Приватбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (12 жовтня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04 квітня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Приват Банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. 
Отже, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.10.2010 року шляхом підписання анкети-заяви. 
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що він (банк) вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс19, на яку послався суд першої інстанції, проте неправильно застосував її правові висновки. 
Пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку також послався на Довідку про умови кредитування від 30.11.2010 року, яка підписана ОСОБА_1 (а.с.31), та надав розрахунки заборгованості відповідача за договором від 12.10.2010 року (а.с.30, 5-17).
У довідці про умови кредитування від 31.11.2010 року з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (3%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. 
Достовірність відомостей, зазначених у довідці про умови кредитування від 31.11.2010 року, яка підписана від імені позичальника, а також інші надані банком докази видачі та користування кредитними коштами відповідачем не спростовано. 
Крім того, ОСОБА_1 не заперечував той факт, що йому було дійсно видано кредитні кошти.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В: 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 06 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28.10.2020 року.

     Головуючий суддя                                                   О. А.Лобов  

     Судді                                                                          А.І.Дорош

В.М. Триголов