ПОСТАНОВА 
Іменем України
04 листопада 2020 року                                                         м. Кропивницький
справа № 401/1128/20
провадження № 22-ц/4809/1419/20 
       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.
       за участі секретаря – Тимошенко Т.О.
учасники справи:
       позивач – ОСОБА_1 ,
       відповідач – Спільне підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут»,
       розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2020 року у складі судді Іващенко В.М. і
В С Т А Н О В И В:
       В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (далі – СП ТОВ «Світловодськпобут») та просив зобов`язати припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 , з моменту відключення вказаної квартири від централізованого опалення, тобто з 29 вересня 2017 року.
       Позовна заява мотивована тим, що з метою відключення від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до Виконавчого комітету Світловодської міської ради.
       Рішенням виконавчого комітету Світловодської міської ради № 1031 від 09 грудня 2016 року позивачу було надано дозвіл на відключення його квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання при наявності технічної можливості встановлення індивідуального опалення та при умові проведення робіт з відключення квартири (приміщення) між опалювальний період.
       29 вересня 2017 року рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання затверджено акт від 16 червня 2017 року, протокол № 5, про відключення квартири ОСОБА_1 від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, а вказаний протокол було отримано відповідачем.
       06 травня 2020 року позивач звертався до відповідача з заявою про припинення нарахування плати за послуги з моменту відключення квартири від централізованого опалення, а відповідач листом від 18 травня 2020 відмовив в задоволенні заяви.
       Відповідач не припиняє нараховувати ОСОБА_1 кошти за послуги теплопостачання які він фактично не отримував, чим порушує права позивача.
Рішенням Світловодського районного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2020 року позов задоволено.
Зобов`язано СП ТОВ «Світловодськпобут» припинити нарахування ОСОБА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 плати за послуги з централізованого опалення належної йому квартири АДРЕСА_1 , з моменту відключення вказаної квартири від централізованого опалення, тобто з 29 вересня 2017 року.
Стягнуто з СП ТОВ «Світловодськпобут» на користь держави судовий збір в сумі 840 грн 80 коп.
       Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 , належну йому квартиру самовільно від централізованого опалення не відключав, а у встановленому порядку отримав дозвіл на відключення належної йому квартири, що підтверджується актом міжвідомчої комісії від 29.09.2017.
Проведення нарахування коштів за послуги з теплопостачання ОСОБА_1 є незаконним та таким, що порушує права позивача, оскільки останній фактично не споживав послуги СП ТОВ "Світловодськпобут" з 29.09.2017 і відповідно проведені нарахування відповідачем підлягають припиненню.
В апеляційній скарзі СП ТОВ «Світловодськпобут» просить скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
       Відповідач зазначає, що будинок АДРЕСА_2 , в якому знаходиться квартира ОСОБА_1 офіційно не відключено від мереж централізованого опалення, а тому СП ТОВ «Світловодськпобут» надавав та надає послуги з централізованого опалення позивачу.
       На час розгляду справи будь-яких позовів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення квартири пред`явлено не було, а тому СП ТОВ «Світловодськпобут» вважає, що нарахування по особовому рахунку позивача платежів за послуги не встановлює для ОСОБА_1 будь-яких обов`язків. Особовий рахунок на квартиру є внутрішнім первинним бухгалтерським документом відповідача і суд не може втручатися в господарську діяльність відповідача та примушувати його вносити певні зміни до бухгалтерського обліку.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо правомірності відключення квартири позивача від централізованого опалення, адже постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року було задоволено адміністративний позов СП ТОВ «Світловодськпобут» до виконавчого комітету Світловодської міської ради, визнано протиправним та скасовано рішення № 1031 від 09 грудня 2016 року, яким було надано дозвіл на відключення квартир від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Позивачем не надано до суду під час розгляду справи докази про відключення багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 та не надано Протокол загальних зборів співвласників будинку про встановлення індивідуального опалення в багатоквартирному будинку.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням статті 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради від 09.12.2016 № 1031 щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання ОСОБА_1 надано дозвіл на відключення квартири АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (а. с. 6).
Відповідно до робочого проекту реконструкції системи централізованого опалення в квартирі АДРЕСА_1 , встановлено індивідуальне опалення (а. с. 7-13).
Згідно Акту про відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП від 16 червня 2017 року, затвердженого Рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО ГВП, Протокол № 5 від 29.09.2017, квартира ОСОБА_1 , що розташована в АДРЕСА_3 - відключена від централізованого опалення, шляхом видимого розриву зварюванням приєднань радіаторів, заварюванням стояків (а. с. 15). Із довідки СП ТОВ "Світловодськпобут" № 53 від 25.05.2020 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) за спожиту теплову енергію, станом на 01.05.2020 складає 39659,87 гривень (а. с. 19).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , у встановленому порядку отримав дозвіл на відключення належної йому квартири, а проведення нарахування йому коштів за послуги з теплопостачання є незаконним та таким, що порушує його права.
Проте повністю з висновками суду першої інстанції погодитися неможна з огляду на таке.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК).
Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. (статті 11, 15 ЦК України).
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Згідно статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) зроблено висновок, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.
Колегія суддів, зокрема зазначила, що позовна вимога про визнання нарахованих процентів та штрафних санкцій по кредитному договору від 19 листопада 2012 року з дати винесення рішення 21 грудня 2012 року незаконним та припинити їх нарахування є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення її права.
Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України.
Правовідносини, що існують між сторонами, регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198 (далі – Правила користування тепловою енергією), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі – Правила надання послуг), Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово–комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі– Порядок відключення від мереж ЦО і ГВП).
Частина перша статті 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Згідно з частиною шостою статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 поставив питання про зобов`язання відповідача припинити йому нарахування плати за послуги теплопостачання. Вказані дії відповідача за відсутності заявлених по цій справі вимог про стягнення цієї заборгованості, враховуючи, що позивачем не зазначено, до яких саме негативних наслідків призвели такі дії відповідача, є лише фактом, який цивільних прав позивача не порушує, оскільки не має юридичного значення.
Зважаючи на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що за своїм змістом оскаржені позивачем дії є фактами, які без подання до нього позову не зачіпають його цивільні права.
Позивач не ставить питання про розірвання договору про надання послуг з централізованого опалення, а без вирішення вказаного питання зобов`язання СП ТОВ «Світловодськпобут» припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення квартири не є належним способом захисту прав та законних інтересів, оскільки не передбачає відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечує відновлення прав особи, яка заявляє такі вимоги.
Питання про обґрунтованість нарахованої суми плати за надані послуги, тобто законність або незаконність дій відповідача в цій частині, встановлюється при вирішенні іншого спору, де б вирішувалось питання про стягнення суми боргу або правомірності дій позивача щодо відмови від отримання послуг з теплопостачання, при вирішення якого суд зобов`язаний буде дати оцінку вказаним фактам. 
Питання щодо правомірності відмови позивача від отримання послуг відповідача не є предметом даної справи.
З огляду не викладене позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі, тому задоволенню не підлягають.
Зазначене суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.
Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання апеляційної скарги СП ТОВ «Світловодськпобут» сплатило 1 261 грн 21 коп судового збору, які підлягають стягненню на його користь з позивача.
Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу Спільного підприємства – Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» задовольнити частково. 
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_1 до Спільного підприємства Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Спільного підприємства – Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (Код ЄДРПОУ 31678853) 1261 грн 21 коп судових витрат.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 13.11.2020.

Головуючий суддя                                  С. І. Мурашко 

Судді                                                                   А. М. Головань

                                                        О. Л. Карпенко