ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

11 грудня 2020 року
м. Харків

справа № 641/8199/20
провадження № 22-ц/818/5716/20

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Бурлака І.В., Тичкової О.Ю., 

учасники справи:
заявник:  ОСОБА_1 ,
боржник: Комунальне підприємствоц «Харківський вагоноремонтний завод»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення інфляційний витрат та 3% річних через невиконання договорів з Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод», за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року, постановлену суддею Фанда О.А., -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення інфляційний витрат та 3% річних через невиконання договорів з Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод».

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 – відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду від 26 жовтня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду. 

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не мотивовано, в чому саме полягає невідповідність його заяви приписам ст.161 ЦПК України.
Вказує, що в своїй заяві він посилався на невиконання боржником умов договорів №317, 318, 319, укладених 23 грудня 2011 року між ПП «Орієнтир МВ» та боржником. Ці договори є іншими, ніж договори про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення.
При цьому, сума вказана у заяві не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна задоволенню не підлягає.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст.161 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Апеляційним судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 23 грудня 2011 року, між КП «Харківський вагоноремонтний завод» та ПП «Орієнтир МВ» було укладено договори №317, 318, 319 про закупівлю товарів.

У зв`язку з порушенням КП «Харківський вагоноремонтний завод» умов вказаних договорів, у червні 2019 року ПП «Орієнтир МВ» звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до КП «Харківський вагоноремонтний завод» про стягнення коштів в розмірі 1 419 481,75грн. стягнуто з КП «Харківський вагоноремонтний завод» на користь ПП «Орієнтир МВ» заборгованість за 

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01 жовтня 2019 року позов ПП «Орієнтир МВ» - задоволено.

На виконання вказаного рішення суду 24 жовтня 2019 року Господарським судом Харківської області було видано наказ на примусове виконання рішення №922/1839/19, яким стягнуто з КП «Харківський вагоноремонтний завод» на користь ПП «Орієнтир МВ» заборгованість:
-за договором №317: основний борг в розмірі 178 370грн., №% річних в розмірі 38 959,99грн., інфляційні трати в розмірі 287 889,18, пеню в розмірі 4 715,90грн.;
-за договором №318: основний борг в розмірі 219 480грн., 3% річних в розмірі 43 019,15грн., інфляційні втрати в розмірі 354 240,70грн., пеню в розмірі 7 371,62грн.;
-за договором №319: основний боргу в розмірі 99 615грн., 3% річних в розмірі 21 295,78грн., інфляційні втрати в розмірі 160 778,61грн., пеню в розмірі 3 745,80грн.;
-суму судового збору в розмірі 21 292,23грн.
Всього сума стягнення: 1 440 773,98грн. 
Строк пред`явлення до 25 жовтня 2022 року.

У подальшому ухвалою Господарського суду Харківської області від 16 грудня 2019 року замінено стягувача ПП «Орієнтир МВ» на його правонаступника – ОСОБА_1 з виконання вказаного наказу.

Звертаючись до Комінтернівського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу ОСОБА_1 зазначає, що наразі боржником рішення Господарського суду Харківської області від 01 жовтня 2019 року не виконано, а тому він, як правонаступник, має право на стягнення з боржника на свою користь в порядку наказного провадження інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення по 12 жовтня 2020 року.

Частинами 1, 2 статті 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Вимоги, за якими може бути видано судовий наказ передбачені ст.161 ЦПК України.

Так, п.7 ч.1 цієї статті передбачено, що судовий наказ може бути видано, в т.ч. якщо заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. 

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

З викладеного вбачається, що стягнення з боржника інфляційних втрат за весь час прострочення та 3% річних від простроченою суми, що передбачено положенням ст.625 ЦК України, є законодавчою встановленою мірою відповідальності боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, як вбачається із заяви про видачу судового наказу, ОСОБА_1 заявлено вимоги лише щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Вимог щодо стягнення самої заборгованості за вказаними договорами останнім не заявлено.

Більш того, як свідчать матеріали справи заборгованості за вказаними договорами була стягнута рішенням Господарського суду Харківської області від 01 жовтня 2019 року.

Оскільки ОСОБА_1 заявлено вимогу, яка не відповідає положенням ст.161 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для видачі судового наказу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що при постановленні ухвали районним судом були додержані норми матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року – залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –                                                              Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                 І.В. Бурлака

                                            О.Ю. Тичкова