ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2020 року
Справа № 610/517/20
Провадження № 22-ц/818/4394/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
секретаря Каплоух Н.Б.,
Учасники справи :
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальна установа "Безмятеженський психоневрологічний інтернат",
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до Комунальної установи "Безмятеженський психоневрологічний інтернат" про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Комунальної установи "Безмятеженський психоневрологічний інтернат" на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 02 липня 2020 року (суддя Феленко Ю.А.), -
в с т а н о в и в :
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунальної установи «Безмятеженський психоневрологічний інтернат» (далі КУ БПІ) про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку неодноразово уточнював.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що згідно наказу № 38 від 14.08.2015 він був прийнятий на роботу у КУ БПІ. Наказом КУ БПІ № 17-ВК від 31.01.2020 його було звільнено з посади молодшої медичної сестри (санітарки – палатної) медичного персоналу з 01.02.2020 – за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення (п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України)). Вважає своє звільнення незаконним, оскільки 28.01.2020 комісія почала перевірку виконання посадових обов`язків молодшим медичним персоналом зразу ж після обіду о 13 год. 40 хв. (обід триває з 13 год. 00 хв. до 13 год. 30 хв.). Під час обіду проводити прибирання він не мав можливості. Саме в цей час він зобов`язаний був отримувати білизну і знаходився в банно-пральному корпусі, тобто перевірка проводилася без його особистої участі. Крім того, за кожним молодшим медичним персоналом закріплені конкретні палати і відповідно хворі, які знаходяться у цих палатах. Наказом № 17-ВК від 31.01.2020 його було звільнено з роботи з 01.02.2020, що є вихідним днем. Також зазначає, що він був членом профспілки, проте згоди на його звільнення профспілковий комітет не надавав. Вважає своє звільнення помстою за неодноразову критику керівництва установи.
Посилаючись на вказані обставини, просив визнати незаконним наказ КУ БПІ № 17-ВК від 31.01.2020 про його звільнення з посади молодшої медичної сестри (санітарки – палатної) медичного персоналу з 01.02.2020, поновити його на роботі в КУ БПІ на посаді молодшої медичної сестри (санітарки – палатної) медичного персоналу та стягнути з КУ БПІ на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 13 131,60 грн., станом на 30.04.2020.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 02 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до Комунальної установи «Безмятеженський психоневрологічний інтернат» про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Комунальної установи «Безмятеженський психоневрологічний інтернат» № 17-ВК від 31 січня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади молодшої медичної сестри (санітарки-палатної). Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді молодшої медичної сестри (санітарки-палатної) Комунальної установи «Безмятеженський психоневрологічний інтернат» з 01 лютого 2020 року. Стягнуто з Комунальної установи «Безмятеженський психоневрологічний інтернат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 13 131,60 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано порушенням зі сторони відповідача вимог закону щодо процедури звільнення позивача та незаконністю звільнення позивача з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, чим порушено його трудові права, які підлягають судовому захисту.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, Комунальна установа «Безмятеженський психоневрологічний інтернат» звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням і недоведеністю обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зазначає, що під час розгляду справи суд не зупинив провадження по справі та не запитував згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), як це передбачено нормами ст.43 КЗпП України.
Вказує на те, що ОСОБА_1 було оголошено догани за неналежне виконання своїх функціональних та посадових обов`язків 15.10.2019 року та 30.01.2020 року. Зазначені догани були передумовою звільнення, проте вони не були безпосередньою підставою звільнення. Посилається на зміст колективного звернення від 29.01.2020 року, в якому були зафіксовані випадки невиконання ОСОБА_1 без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.
Належність ОСОБА_1 до членів профспілки судом не перевірено.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення першої інстанції переглядається лише в частині законності звільнення ОСОБА_1 за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України та наявності підстав для поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Розмір стягнутого судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу ніким не оскаржується і судом апеляційної інстанції не переглядається.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено і підтверджується матеріалами, що згідно наказу директора КУ БПІ № 38 від 14.08.2015 ОСОБА_1 було тимчасово прийнято на роботу до КУ БПІ на посаду підсобного робітника (а.с. 86).

Відповідно до наказу директора КУ БПІ № 52 від 16.11.2015 ОСОБА_1 було переведено на посаду підсобного робітника постійно (а.с. 85).

Наказом директора КУ БПІ № 102-ВК від 18.11.2016 ОСОБА_1 переведено на посаду молодшої медичної сестри (санітарки палатної) в медичний персонал (а.с. 87).

15 жовтня 2019 року наказом директора БПІ № 81-ВК ОСОБА_1 за неналежне виконання своїх функціональних та посадових обов`язків було оголошено догану (а.с. 90, 91). 

28 січня 2020 року у КУ БПІ було створено комісію для проведення позапланових перевірок виконання посадових обов`язків молодшого медичного персоналу (наказ директора КУ БПІ № 30) (а.с. 101).

В цей же день була проведена позапланова перевірка виконання посадових обов`язків молодшим медичним персоналом та санітарного стану в житловому корпусі, під час якої були виявлені такі недоліки: в палатах крісла-стільці з санітарним оснащенням (туалети) були брудні; в туалеті було не прибрано, на підлозі валявся папір та недопалки; ліжко хворий підопічний ОСОБА_2 був не переодягнений, знаходився в мокрій піжамі; у ліжко хворого підопічного ОСОБА_3 необроблені шкіряні покрови; в тумбочках, шафах та на полицях багато пилу; під матрацами було сміття; прибиранням в корпусі займалися підопічні (мили підлогу). Молодша медична сестра (санітарка-палатна) ОСОБА_1 проігнорував присутність комісії в житловому корпусі та пішов до банно-прального корпусу отримувати білизну, не повідомивши присутню комісію ( а.с. 102-103).

За наслідками проведеної перевірки, на підставі зазначеного вище акту комісії, наказом директора КУ БПІ № 15-ВК від 30.01.2020 ОСОБА_1 було оголошено догану (а.с. 89).

Наказом директора КУ БПІ № 17-К від 31.01.2020 ОСОБА_1 було звільнено з посади молодшої медичної сестри (санітарки – палатної) з 01.02.2020, за п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 84).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Підставою для звільнення працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є , зокрема, систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до роз`яснень п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»,  у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до вимог ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Із матеріалів справи вбачається, що за наслідками перевірки від 28.01.2020 року ОСОБА_1 було оголошено догану (а.с. 89).

Згідно положень ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Натомість наказом директора КУ БПІ № 17-К від 31.01.2020 ОСОБА_1 було звільнено з посади молодшої медичної сестри (санітарки – палатної) з 01.02.2020, за п. 3 ст. 40 КЗпП України – за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Вказані обставини свідчать про одночасне накладення на ОСОБА_1 двох стягнень : догани та звільнення.

Жодних доказів на підтвердження того, що наказ про звільнення був прийнятий у зв`язку із вчиненням позивачем інших порушень, ніж вказані в акті перевірки від 28.01.2020 року, відповідачем не надано.

Із змісту наказу про звільнення також не можливо встановити ці обставини.

У судовому засіданні представник відповідача не навів інших мотивів звільнення позивача.

Колективне звернення працівників установи від 29.01.2020 року судом до уваги не приймається, оскільки в ньому лише висловлено небажання працювати разом із ОСОБА_1 через його поведінку та недобросовісне ставлення до своїх обов`язків.
Проте, конкретних випадків невиконання позивачем обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, не зазначено.

Тому вказаний лист не може розцінюватися підставою звільнення позивача за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, а попереднє застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення може бути лише передумовою для такого звільнення.

Крім того, в акті перевірки виконання посадових обов`язків молодшим та середнім медичним персоналом КУ БПІ від 28.01.2020 не міститься конкретизації порушень, допущених ОСОБА_1 , а зазначено лише про недоліки, виявлені за наслідками перевірки та визначено осіб, відповідальних за ці порушення, у тому числі і позивача.

Щодо членства позивача у профспілковому комітеті, доводи апеляційної скарги в цій частині на увагу не заслуговують та висновків суду про недотримання відповідачем вимог закону при звільненні ОСОБА_1 не скасовують.

До того ж, як убачається з протоколу засідання профспілкового комітету КУ БПІ № 7 від 18.05.2020, рішення адміністрації щодо звільнення ОСОБА_1 за п. 3 ст. 40 КЗпП України профспілковим комітетом КУ БПІ було підтримано (а.с. 104-109).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Встановивши, що звільнення ОСОБА_1 за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України відбулось з порушенням вимог закону, оскільки догана та звільнення є видами дисциплінарного стягнення, а тому ОСОБА_1 було двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності за одне й те саме правопорушення, що є порушенням ст. 61 Конституції України, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки апелянтом не надано доказів, які б свідчили про звільнення позивача за неналежне виконання своїх обов`язків не у зв`язку із подіями, за яку було винесено догану, а з інших причин, апеляційна скарга Комунальної установи «Безмятеженський психоневрологічний інтернат»підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України  витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги колегія суддів залишає за відповідачем.
Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 81, 141, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Комунальної установи "Безмятеженський психоневрологічний інтернат"– залишити без задоволення.
Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 02 липня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                         С.С. Кругова

Судді                                                                                         О.В.Маміна
                                                                                       
Н.П.Пилипчук

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2020 року.