ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/5084/20                Головуючий суддя І інстанції Аркатова К. В.
Провадження № 22-ц/818/3858/20        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про звільнення майна з-під арешту (виключення майна з опису)

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2020 року                                                                                 м. Харків.
       Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,
за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 3 червня 2020 року, постановлену у складі судді Аркатової К.В., по цивільній справі за завою ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександра Валентиновича, ОСОБА_1 , третя особи державне підприємство «Сетам» про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, виключення з акту опису майна, 
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександра Валентиновича, ОСОБА_5 про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, виключення з акту опису майна.
       01 червня 2020 року ОСОБА_3 звернулась з заявою про забезпечення позову та просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони здійснювати будь-які дії щодо відчуження (перереєстрації) нерухомого майна, в саме чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 ; гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 19.2 кв.м, який розташовано по АДРЕСА_2 .
Заява обґрунтована тим, що у відповідачів по справі необмежені правові можливості здійснити відчуження зазначеного в заяві про забезпечення позову нерухомого майна, що призведе до неможливості фактичного виконання в подальшому рішення суду у разі задоволення позову.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 червня 2020 року заяву ОСОБА_3 задоволено.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на наступне майно, чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , гаражу № НОМЕР_1 загальною площею 19,2 кв.м, який розташований по АДРЕСА_2 .
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Циганенко О.П. посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про застосування заходів забезпечення позову.
В обґрунтування скарги зазначає, що позивач умисно приховує обставини справи, зокрема примусове звернення стягнення на спірне майно в процесі примусового виконання судового рішення у справі №638/5172/17.
Зауважує, що з урахуванням проведення публічних торгів ДП «СЕТАМ» належного ОСОБА_4 примусової реалізації майна боржника, забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на спірне майно прямо заборонено п.11 ст.150 ЦПК України.
Звертає увагу на те, що ухвала не містить жодних обґрунтувань, мотивів, на підставі яких суд дійшов висновку про необхідність забезпечення позову шляхом заборони відчуження.
Вважає, що зазначеною ухвалою порушуються права ОСОБА_6 , як стягувача у виконавчому провадження.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило
Колегія суддів, вислухала доповідь суддю-доповідача, учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
За правилом п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом першої інстанції встановлено, що у проваджені Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександра Валентиновича, ОСОБА_1 , третя особи державне підприємство «Сетам» про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, виключення з акту опису майна.
ОСОБА_3 звернулась з заявою про забезпечення позову та просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони здійснювати будь-які дії щодо відчуження (перереєстрації) нерухомого майна, в саме чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 ; гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 19.2 кв.м, який розташовано по АДРЕСА_2 .
Заява обґрунтована тим, що у відповідачів по справі по справі необмежені правові можливості здійснити відчуження зазначеного в заяві про забезпечення позову нерухомого майна, що призведе до неможливості фактичного виконання в подальшому рішення суду в разі задоволення позову.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції свої висновки обґрунтував тим, що враховуючи наявність спору між сторонами, відповідність та співмірність виду забезпечення позову предмету спору, існує необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження на спірне нерухоме майно, та при цьому не буде порушувати права інших осіб. 
Проте повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до проявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_7 просить визнати за нею право власності на Ѕ частину чотирикімнатної квартири АДРЕСА_3 та Ѕ частину гаражу № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , як таке, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та звільнити зазначене майно з-під арешту.
Суд вірно вказав на те, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Встановивши наявність реального спору між сторонами, надавши оцінку обставинам та доказам, долученим до заяви позивачем, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 . 
Проте, суд першої інстанції всупереч положенням ст. 263 ЦПК України не взяв до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_3 стосуються визнання права власності на Ѕ частину спірного нерухомого майна.
 Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
З огляду на те, що в межах даної справи оспорюється право власності на Ѕ спірного нерухомого майна, то співмірним та обґрунтованим способом забезпечення позову є заборона відчуження на Ѕ частину чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частину гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 19,2 кв. м, який розташований по АДРЕСА_2 з метою недопущення обмеження права позивача на ефективний захист її прав.
Окрім цього, апелянт посилається на те, що нормами ч. 11 ст. 150 ЦПК України (зміни згідно закону України №460-ІХ від 15 січня 2020 року, набрали чинності 08 лютого 2020 року) визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припинені, відкладені, зупинені чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.
Разом з тим, у відповідності з вимогами ч.1 п.5 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Суд апеляційної інстанції вважає доводи апелянта в зазначеній частині необґрунтованими, оскільки саме п.5 ч.1 ст. 150 ЦПК України є спеціальним видом забезпечення позову щодо арештованого майна, а вимоги ч.11 ст. 150 ЦПК України є загальними вимогами.
Окрім цього, апелянт не позбавлений можливості звернутись з позовом до позивача у разі задоволення позову відповідно до ч.2 ст.366 ЦК України.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заборона відчуження Ѕ спірного нерухомого майна відповідає закону та легітимній меті, є пропорційним і забезпечує ефективний захист прав учасників справи, тому заява ОСОБА_8 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню. 
З огляду на те, що висновок суду щодо відсутності підстав для забезпечення позову не відповідає обставинам справи, доводи скарги висновки суду спростовують, суд апеляційної інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу частково та змінює оскаржувану ухвалу.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 3 червня 2020 року змінити.
       Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити частково.
Накласти заборону на відчуження на Ѕ частину чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 ; на Ѕ частину гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 19,2 кв. м, який розташований по АДРЕСА_2 .
В іншій частині ухвалу залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 30 листопада 2020 року.

Головуючий                                                                                                 В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                                         І.В.Бурлака.

                                                                                               А.В.Котелевець.