Постанова
Іменем  України 
 
18 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 686/4433/14-ц
провадження № 61-19349св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О.,
суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року у  складі судді Карплюка О. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Грох Л. М., Ярмолюка О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та просила  визнати за нею право власності на 1/2 частину об`єкта завершеного будівництва - будинковолодіння АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку, літньої кухні-сараю, погребу, огорожі та колодязя питного.
 
В обґрунтування позову зазначала, що з 1989 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , а з 24 березня 1999 року по 05 грудня 2013 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі.
 
Рішенням Копистинської сільської ради від 29 квітня 1992 року 
ОСОБА_4 виділена земельна ділянка під індивідуальне будівництво площею 0,25 га. 
 
За спільні кошти та спільною працею вони з ОСОБА_4 почали будувати житловий будинок по АДРЕСА_1 . 
 
Рішенням Копистинської сільської ради № 55 від 28 жовтня 2004 року житловий будинок прийнятий в експлуатацію.
 
Оскільки побудований будинок є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 вважала, що вона має право на 1/2 частину об`єкта завершеного будівництва, тому просила позов задовольнити.
 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 
19 лютого 2016 року до участі у справі залучено правонаступників ОСОБА_4 - спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Справа розглядалася судами неодноразово.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено обставини спільної участі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у створенні спірного будинковолодіння. 
Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 82/16 від 16 лютого 2017 року ступінь готовності будинку на АДРЕСА_1 становить 87 %, отже будівництво спірного будинковолодіння є незавершеним.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 07 грудня 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року залишено без змін.
Постановляючи ухвалу про залишення без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з його висновками по суті спору.
Постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 07 грудня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди встановили, що будівництво спірного жилого будинку розпочалося до реєстрації шлюбу між подружжям ОСОБА_2 і завершилося після реєстрації шлюбних відносин. Відтак для розгляду справи по суті суди мали з`ясувати, коли саме був побудований спірний будинок і чи не є він спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відповідно до статті 22 КпШС та статті 60 СК України, або яка його частина була побудована після реєстрації між ними шлюбу.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року залишено без змін.
Апеляційний суд виходив з того, що позивач не надала суду об`єктивні дані на підтвердження обставин, зазначених у позові, щодо проведення нею будівництва об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку з господарськими спорудами), розташованого на АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_4 як до реєстрації шлюбу, так і в період перебування у зареєстрованому шлюбі.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року і постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року та направити справу на новий судовий розгляд.
В обґрунтування касаційної скарги зазначала, що спірний будинок розпочали будувати після отримання ОСОБА_4 29 квітня 1992 року присадибної ділянки під індивідуальне будівництво. 
Рішенням сесії Копистинської сільської ради № 55 від 28 жовтня 2004 року будинок АДРЕСА_1 був прийнятий в експлуатацію.
В судовому засіданні були допитані свідки, які підтвердили той факт, що вона проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю до реєстрації шлюбу та внаслідок спільної праці та за рахунок спільних доходів вони побудували спірний житловий будинок.
В матеріалах справи є належні докази на підтвердження того, що в період з 1993 року по 1997 рік вона отримувала у Відкритому акціонерному товаристві «Хмельницький постійно-діючий Будівельний проїзд № 12» будівельні матеріали у рахунок заробітної плати, які були використані під час будівництва спірного будинку.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від                      21 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.
 
17 січня 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 29 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IXустановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи                               в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що   ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з  ОСОБА_4 з 24 березня 1999 року по 05грудня 2013 року.
Рішенням Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області №2-а від 29 квітня 1992 року ОСОБА_4 виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво площею 0, 25 га.
Рішенням Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області № 44 від 25 серпня 1993 року ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво житлового будинку.
На виділеній земельній ділянці на АДРЕСА_1 у період до 2004 року було побудовано житловий будинок, який рішенням Копистинської сільської ради № 55 від 28 жовтня 2004 року був прийнятий в експлуатацію. Право власності на будинок не було зареєстровано у встановленому законом порядку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Його спадкоємцями за законом є його діти,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 82/16 від 16 лютого 2017 року визначено будівельні матеріали, використані на будівництво спірного будинку, зазначено, що ринкова вартість будівельних матеріалів, використаних на будівництво будинку АДРЕСА_1 станом на 24 березня 1999 року становить 51 497, 12 грн без ПДВ. Ринкова вартість будівельних матеріалів, використаних на будівництво вказаного будинку станом на 05 грудня 2913 року становить 302 081, 03 грн без ПДВ, а станом на день виконання експертизи - 586 037, 20 грн без ПДВ.
Ступінь готовності будинку на АДРЕСА_1 станом на час виконання експертизи у відсотковому вираженні становить 87 %.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» СК України   зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом, тобто  з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України  застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.
Частиною першою статті 22 КпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Аналогічні положення закріплені у статті 60 СК України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. 
 
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (статті 3,4 КпШС України, стаття 63 СК України).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що будинок АДРЕСА_1 був побудований нею спільно з  ОСОБА_4 за період з 1992 року по 2004 рік, у 2004 році вказаний будинок був прийнятий в експлуатацію, тому вона має право на визнання за нею права власності на Ѕ його частину.
Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
 
Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області № 55 від 28 жовтня 2004 року прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 згідно статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року, (далі - Тимчасове положення) визначено порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно.
 
Відповідно до пункту 1.12. Тимчасового положення (в редакції, чинній на час прийняття в експлуатацію спірного будинку) рішення про реєстрацію чи відмову в реєстрації прав приймає реєстратор прав власності на нерухоме майно, що є працівником БТІ, який безпосередньо здійснює реєстрацію прав власності на нерухоме майно.
 
Згідно з пунктом 3. 8. Тимчасового положення (в редакції, чинній на час прийняття в експлуатацію спірного будинку) після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на правовстановлюючих документах робиться відмітка (штамп) про реєстрацію відповідних прав, видається витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.
 
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження проведення державної реєстрації права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 . 
 
Відтак ОСОБА_4 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 , не набув право власності на спірну нерухомість в установленому законом порядку.
 
Враховуючи те, що відповідно до статті 60 СК України та статті 22 КпШС, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, однак у період шлюбу ОСОБА_4 в установленому законом порядку не набув право власності на спірний будинок, відсутні правові підстави для  поділу цього майна як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя та визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірного будинку.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
 
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, однак судами неправильно застосовано норми матеріального права, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року та постанова Хмельницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, викладених у постанові. 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на об'єкт завершеного будівництва відмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
  Головуючий	  В. О. Кузнєцов	
 	 	
Судді	В. С. Жданова    С. О. Карпенко	
 	 	
 	В. А. Стрільчук   М. Ю. Тітов