Ухвала
09 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 725/1277/19
провадження № 51 - 3961 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , 
встановив:
Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року касаційну скаргу прокурора було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК ) та надано десятиденний строк для усунення недоліків.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду прокурор направила нову касаційну скаргу проте приписів ст. 427 КПК не дотрималася та недоліків, які пов`язані зі змістом касаційної скарги, не усунула.
Підстави для скасування або зміни оскаржуваних рішень касаційним судом, визначено у ст. 438 КПК. Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Так, ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , прокурор просить скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Проте, подана скарга містить формальні посилання на підстави для скасування судового рішення із перебігом подій у провадженні та наведеною власною оцінкою обставин справи, однак у ній не зазначено, яких саме істотних порушень кримінального процесуального закону з огляду на положення ст. 412 КПК допустився суд апеляційної інстанцій при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які можуть бути предметом касаційного розгляду.
Також, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, прокурор не наводить доводів для скасування оскаржуваного рішення з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції на підставі, передбаченій п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК. 
Натомість, у касаційній скарзі прокурор посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, вказує на неналежну, на її думку, оцінку доказів, що згідно з приписами статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, переглядає судові рішення згідно ст. 433 КПК у межах касаційної скарги, відсутність у поданій скарзі правового обґрунтування заявлених вимог перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху в установлений строк.
Таким чином, враховуючи вимоги п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК та зважаючи на те, що прокурор недоліків касаційної скарги не усунула, суд приходить до висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.
Частина 4 ст. 429 КПК передбачає, що залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_6                                           ОСОБА_2                                        ОСОБА_3