ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/591/20                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                 Поліщук Л.О.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року                                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Вовк І.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Компанії «Магнат» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року (розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 28 травня 2020 року) у справі за адміністративним позовом Компанії «Магнат» до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:
          
У лютому 2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю агропромислова компанія «Магнат» (далі - позивач, ТОВ АПК «Магнат») звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач 1), Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області (далі по тексту - відповідач 2, Управління), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління про застосування адміністративно-господарського штрафу від 04.02.2020 № 188502 у сумі 34000,00 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що зі змісту Акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.12.2020 № 204690 вбачається, що даний документ не містить характеристик в частині вимірювального та зважувального обладнання при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортного засобу позивача, який відсоток похибки таких ваг і чи враховувався під час зважування сипучий стан вантажу тощо. Також в зазначеному Акті немає жодних доказів того, що габаритно-ваговий контроль було здійснено в спеціально відведених, належно облаштованих для цього місцях на обладнанні, яке відповідає вимогам законодавства. Відсутність таких документів на пристрій, яким проводилося зважування транспортного засобу, позбавляє можливості перевірити відповідність цього приладу параметрам та технічному стану, що пред`являються до таких пересувних контрольних пунктів. Методика, про яку йдеться у пункті 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 та згідно якої повинен проводитись процес визначення навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (Укрметртестандартом) не затверджено. Тому при здійсненні зважування транспортного засобу з сипучим вантажем, який змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі, результати вимірювання, здійсненні посадовими особами відповідача, не можна вважати достовірними, оскільки такі вимірювання, здійсненні без застосування відповідної Методики, яка б враховувала особливості вантажу, що свідчить про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем. Тому оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року у позові відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що 19.02.2019 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки MAN, номерний знак: НОМЕР_1 (далі по тексту - транспортний засіб). Місце перевірки: А/Д М-05 Київ-Одеса 450 км + 500 м. Вантаж - кукурудза. За результатами складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 19.12.2019 № 041317 та Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.12.2019 № 039543, в яких зафіксовано перевезення вантажу із перевищенням встановленого осьового навантаження другої осі, а саме осьове навантаження на задню одиночну вісь тягача транспортного засобу становила 13500 кг. Навантаження на інші осі складало: 7050 кг, 7400 кг, 7450 кг, 8200 кг.
Також за результатами перевірки був складений Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.02.2019 № 204690, в якому зазначено, що під час перевірки виявлено порушення, передбачене статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.
Згідно талону Управління Укртрансбезпеки в Одеській області від 19.12.2019 № 19964 вага транспортного засобу становила 43600 кг, режим динамічний.
Відповідно до розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту № 041317 від 19.12.2019 встановлено навантаження на одиничну вісь транспортного засобі на рівні 13,50 тонни, перевищення параметрів від нормативу на одиничну вісь на рівні 22,73 %. Встановлено плату за перевищення нормативних параметрів в сумі 683,93 євро.
04.02.2020 розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт Управлінням Укртрансбезпеки у Чернігівській області винесено постанову № 188502 про застосування адміністративно-господарського штрафу у зв`язку з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу (стаття 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»). ТОВ АП «Магнат» (код: 34490542) притягнуто до відповідальності, передбаченої абз. 16 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у вигляді накладення адміністративно-господарського штрафу у сумі 34000 грн.
Згідно товарно-транспортних накладних від 18.12.2019 № 055 та від 18.12.2019 № б/н вбачається, що транспортний засіб перевозив вантаж: кукурудзу насипом, масою нетто, т - 26700, масою брутто, т - 43870.
Відповідно до акту обстеження ділянки дороги, яка використовується для здійснення габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-5 Київ-Одеса, км 450 + 500 (ліворуч), складеного комісією Служби автомобільних доріг в Одеській області від 26.06.2018, зазначена ділянка дороги, що використовується для здійснення габаритно-вагового контролю відповідає вимогам: ДБН В.2.3-4.2015 «Споруди транспорту. Автомобільні дороги. Частина 1. Проектування. Частина ІІ. Будівництво» (розділи 13 та 14); ГБН В.2.3-218-549:2010 «Споруди транспорту. Автомобільні дороги. Стоянки і майданчики для відпочинку та короткочасної зупинки автомобілів»; наказу Державного агентства автомобільних доріг в Україні від 07.05.2008 № 219/198 «Технологічний регламент здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування».
Із Сертифікату відповідності від 27.11.2017 №.TR.002.CB.0300-17, виданого Державним підприємством «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» вбачається, що прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів в русі та вимірювання навантаження на вісь 030T-AS2- PWIA, виробник: ELEKTRONIK SISTEMLER IMALAT ve TICARET LTD.STI, відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки та Сертифікату перевірки типу: UA.TR.113-0115-17, що підтверджено шляхом перевірки їх відповідності вимогам пункту 5.2 ДСТУ OIML R 134-1:2010 Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробування (OIML R 134-1:2006, ITD). 
Згідно Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 15.02.2019 № 35-02/5330, виданого Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», яке є чинним до 15.02.2020 прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі 030T-AS2-PWIA зав. № 17-387, виробник: ELEKTRONIK SISTEMLER IMALAT ve TICARET LTD.STI, відповідає вимогам технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 № 94.
Відповідно до результатів повірки електронного пристрою PWI-A зав. № 17-387 він включає вантажоприймальний пристрій 1, градуювальне число якого є 004 (дата градуювання: 11.02.2019) та вантажоприймальний пристрій 2, градуювальне число якого є 006 (дата градуювання: 13.02.2019). Ціна поділки шкали: d=50 кг. Найбільша границя зважування складає 30000 кг, а найменша - 500 кг. Клас точності приладу під час зважування в русі для маси транспортного засобу: 2. Границя допустимої похибки для маси транспортного засобу, визначена під час зважування в русі (округлене до найближчого значення, кратного ціні поділки шкали): 2 % від умовного зважування маси транспортного засобу. Мінімальна робоча швидкість - 1 км/год, максимальна - 5 км/год, максимальна транзитна швидкість - 10 км/год.
Прилад не призначений для зважування транспортних засобів, що перевозять рідкі продукти, а придатний до застосування для визначення маси транспортного засобу упродовж проїзду транспортного засобу через вантажоприймальний пристрій приладу.
Згідно інструкції з експлуатації приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030T-AS2-PWIA (далі - ЗР), який серійно виробляється «ESIT ELEKTRONIK SISTEMLER IMALAT ve TICARET LTD.STI» (Туреччина) призначений для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь в зонах зважування на попередньо обладнаних (відповідно до вимог додатків В та С ДСТУ OIML R Е34-1) під`їзних шляхах. Ваги складаються з вантажоприймального пристрою (далі - ВПП) - частина зони зважування, яка сприймає навантаження колеса транспортного засобу та здійснює зміну рівновага приладу, коли колесо розміщується на неї, та електронного пристрою (далі - ЕП). До складу ВПП входять дві вантажоприймальні платформи (далі - ВП), які опираються на ваговимірювальні датчики навантаження (далі - датчики) - 8 шт. по чотири на кожну ВП. Принцип дії ЗР полягає в перетворенні сили тяжіння транспортного засобу за допомогою датчиків у електричний сигнал, пропорційний його масі. Далі сигнал подається до аналогово-цифрового перетворювача (далі - А/D), який здійснює його перетворення в цифровий код і подає, через бездротовий радіо-частотний передавач (далі - RF Slave Module) до радіо-частотного приймача (далі - RF Master Module), звідки інформація передається до ЕП і виводиться на показувальний пристрій у одиницях маси та інших пов`язаних значень (швидкість). 
В технічних характеристиках зазначеного вище пристрою зважування зазначено: класс точності: звичайний за ДСТУ ГОСТ OIML R 76-1:2014, d=50 кг, max=30000 кг, min=500 кг; платформа: датчики навантаження (8 шт.) - 2 х 4 шт., габаритні розміри платформи: 428 х 690 х 42 мм; вирівнювач: габаритні розміри вирівнювача - 1500 х 650 х 42 мм; електронний пристрій: тип - PWI-A; датчик навантаження: тип - LDSB, клас точності - С3.
В метрологійчних характеристиках зазначеного вище пристрою зважування зазначено: клас точності для маси транспортного засобу - 2; клас точності для навантаження на одинарну вісь - D; робоча швидкість (v) - 2-4 км/год.; мінімальна робоча швидкість - 1 км/год.; максимальна робоча швидкість - 5 км/год.; максимальна транзитна швидкість - 10 км/год.; максимальна кількість осей - 10.
У режимі зважування у русі, кожна вісь транспортного засобу в`їжджає на платформу не зупиняючись, і знімаються дані з ЕП.
Результати вимірювань можна спостерігати на дисплеї і реєструвати шляхом роздруківки, на якій відображається номерний знак транспортного засобу, маса кожної осі окремо і сумарна маса транспортного засобу в цілому.
Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі по тексту - Положення № 103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно п.п. 1 п. 4 Положення № 103 основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.
Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю (підпункти 15, 27 пункту 5 Положення № 103).
Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.
Частиною 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.
У відповідності до вимог ч. ч. 1 та 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі по тексту - Закон № 2344-ІІІ) автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Абзацом 2 ч. 2 ст. 49 Закону № 2344-ІІІ визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац шістнадцятий ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ).
Згідно п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі по тексту - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у п. 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (п. 3 Правил № 30).
Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту - Правила дорожнього руху, в редакції, що діяла на момент складення Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.12.2019 № 204692), визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
З аналізу вищевикладених норм чинного законодавства слідує, що участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, зокрема, навантаження на вісі транспортного засобу, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно-господарська відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
При цьому суд зазначає, що п. 5 Правил № 30, який передбачає, що рух транспортних засобів та їх составів загальною масою до 40 тонн включно, якщо вони не є великогабаритними, і контейнеровозів загальною масою до 46 тонн включно та заввишки від поверхні дороги до 4,35 метра включно (на встановлених Укравтодором, Укртрансбезпекою і Національною поліцією маршрутах, які погоджено з організаціями, зазначеними в п. п.  9 - 13 цих Правил), здійснюється без дозволу, не надає права на рух автомобільними дорогами транспортних засобів з перевищенням виключно осьових навантажень без відповідного дозволу.
Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 № 879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі по тексту - Порядок № 879).
Відповідно до п.п. 1, 5 п. 2 Порядку № 879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.
Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль (п. 15 Порядку № 879).
Згідно пункту 18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
Також за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних (п. 20 Порядку № 879).
Відповідно до п. 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі по тексту - Порядок № 1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно п. 16 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.
Пункт 21 Порядку № 1567 передбачає, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем було здійснено перевезення, при якому осьове навантаження на одиночну вісь транспортного засобу становила 13,50 т при дозволеній масі 11,00 т без дозволу, який дає право на рух автодорогами України, виданого уповноваженим компетентним органом, тобто з перевищенням параметрів від нормативу на одиничну вісь на рівні 22,73 %.
Відповідно до п.п. 26-27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Наведеними вище нормативними актами не передбачається можливості звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля.
Так, згідно чинного законодавства та жодними вітчизняним чи міжнародним нормативним документом не передбачені виключення з Правил дорожнього руху України щодо правильності розміщення та кріплення вантажу при перевезенні подільних (в тому разі сипучих) вантажів.
Щодо посилання позивача на відсутність затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології методики виконання вимірювань по осьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів, якою мали керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю, колегія суддів зазначає наступне.
Так, суд апеляційної інстанції наприймає до уваги зазначенні вище посилання, оскільки дійсно, на час виникнення спірних правовідносин методика про яку йдеться мова у підпункті 2 пункту 2 Порядку № 879, на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології затверджена не була.
Однак, відсутність такої методики не є підставою для невнесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.07.2019 у справі № 819/1381/16.
Крім того, за змістом статей 4 і 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ, статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався відповідач. Отже, відповідачем правомірно складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом та, в подальшому, винесено спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штраф. 
Даний висновок кореспондується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною ним у постанові від 09.08.2019 у справі № 817/1051/16.
Наведене узгоджується з подальшим нормативним регулюванням спірних правовідносин, а саме скасуванням пункту 19 Порядку № 879, який до 08.09.2017 передбачав, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.
Тож, такі доводи позивача не можуть бути достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Актом обстеження, складеного комісією Служби автомобільних доріг в Одеській області від 26.06.2018, підтверджується, що ділянка дороги на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-5 Київ-Одеса, км 450 + 500, яка була використана для здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, який використовується позивачем, відповідає вимогам: ДБН В.2.3-4.2015 «Споруди транспорту. Автомобільні дороги. Частина 1. Проектування. Частина ІІ. Будівництво» (розділи 13 та 14); ГБН В.2.3-218-549:2010 «Споруди транспорту. Автомобільні дороги. Стоянки і майданчики для відпочинку та короткочасної зупинки автомобілів»; наказу Державного агентства автомобільних доріг в Україні від 07.05.2008 № 219/198 «Технологічний регламент здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування» (а.с. 48).
Одночасно, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача щодо відсутності документів на пристрій, яким проводилося зважування транспортного засобу, які б надавали можливість перевірити відповідність цього приладу параметрам та технічному стану, що пред`являються до таких пересувних контрольних пунктів, оскільки з наданих відповідачем доказів вбачається, що прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів в русі та вимірювання навантаження на вісь 030T-AS2-PWIA відповідає технічному регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки та сертифікату перевірки типу: UA.TR.113-0115-17, що підтверджується Сертифікатом відповідності від 27.11.2017 №.TR.002.CB.0300-17, виданим Державним підприємством «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (а.с. 49). А також прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі 030T-AS2-PWIA зав. № 17-387 відповідає вимогам технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 № 94, що підтверджується Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 15.02.2019 № 35-02/5330. 
Також , аргументи позивача щодо того, що пристрій на якому проводили контрольне зважування автомобіля не передбачений для окремого осьового зважування та зважування транспортних засобів, що перевозять рідкі (сипучі) вантажі, а також те, що його не можна застосовувати для зважування транспортних засобів вагою понад 30000 кг, судом до уваги не приймаються, оскільки встановлено, що зважування транспортного засобу здійснювалося за допомогою приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі 030T-AS2-PWIA зав. № 17-387, виробник: ELEKTRONIK SISTEMLER IMALAT ve TICARET LTD.STI (Туреччина) шляхом проїзду транспортного засобу через вантажоприймальний пристрій приладу. У режимі зважування у русі, кожна вісь транспортного засобу в`їжджає на платформу не зупиняючись, і знімаються дані з електронного пристрою. Максимальне навантаження на вісь 30000 кг, максимальна кількість осей - 10 (91, 98-104). Судом встановлено, що транспортний засіб позивача має п`ять осей. Зазначений прилад не призначений для зважування транспортних засобів, що перевозять рідкі продукти, яким кукурудза не є .
Твердження позивача про те, що вантаж, який перевозився (кукурудза) є сипучим і його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху (як свідчення помилковості результатів зважування) суд розцінив як безпідставні, оскільки при розгляді справи встановлено, що транспортний засіб на ваги заїжджає повільно - зі швидкістю не більше 10 км/год., а така швидкість руху не може призвести до зміщення вантажу.
Переміщення ватажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.
При цьому, суд зазначає, що згідно результатів повірки електронного пристрою, на якому відбувалося зважування транспортного засобу визначено границю допустимої похибки для маси транспортного засобу під час зважування в русі (округлене до найближчого значення, кратного ціні поділки шкали): 2 % від умовного зважування маси транспортного засобу, що еквівалентно 220 кг на одинарну вісь, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й сипучого (кукурудзи), який під час транспортування здатний зсуватися.
Крім того, законодавцем також передбачено критичну похибку в розмірі 2 % на одинарну вісь (пункт 22.5 Правил дорожнього руху).
Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси до 44 т, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами, наприклад, в даному випадку, з одиночною задньою віссю тягача.
Щодо посилань позивача на те, що Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.12.2020 № 204690 не містить характеристик в частині вимірювального та зважувального обладнання при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортного засобу позивача, який відсоток похибки таких ваг і чи враховувався під час зважування сипучий стан вантажу тощо, колегія суддів зазначає наступне.
Так, форма зазначеного акту є Додатком 3 до Порядку № 849, та не передбачає зазначення такої інформації, як і інформації про те, що габаритно-ваговий контроль було здійснено в спеціально відведених та належно облаштованих для цього місцях, і здійснено на обладнанні, яке відповідає вимогам законодавства.
Таким чином, враховуючи підтвердження факту перевищення транспортним засобом габаритно-вагових норм за відсутності відповідного дозволу або документу про внесення плати за проїзд транспортним засобом з перевищенням вагових обмежень, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить понад 20 %, що є порушення законодавства про автомобільний транспорт, суд доходить висновку, що відповідачем правомірно було винесено постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу від 04.02.2020 № 188502.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позову ТОВ АП «Магнат» необхідно відмовити повністю.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень    та    у спосіб, що визначені    Конституцією    та    законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод    та    інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
           
Апеляційну скаргу Компанії «Магнат» - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020  року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк           

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак,

                                                                                                    М.І. Кобаль