ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/3114/20	Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/768/20 	Доповідач - Щавурська Н.Б.	
Категорія - 304090000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Щавурська Н.Б. 
суддів -  Дикун С. І., Сташків Б. І., 

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2020 року, постановлене суддею Сташків Н.М. у цивільній справі № 607/3114/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
       У лютому 2020 року АТ КБ “Приватбанк” звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що згідно укладеного договору № б/н від 14 листопада 2017 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, визначених Тарифами та Умовами, в розмірі з 01.09.2014 року – 34,8% річних, з 01.04.2015 року – 43,2% річних, з 01.04.2019 року – 86,4% для картки «Універсальна» та 84,0% для картки «Універсальна голд». Внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором станом на 15 грудня 2019 року утворилася заборгованість в розмірі 16 608, 85 грн, з яких: 11 668, 47 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 633, 05 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 2 040, 24 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦПК України; 500 грн – штраф (фіксована частина) та 767, 09 грн – штраф (процентна складова).
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2020 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.
       В апеляційній скарзі АТ КБ “Приватбанк” просить скасувати рішення суду, вважаючи його прийнятим без повного дослідження обставин справи, без належної оцінки доказів, з порушенням норм матеріального і процесуального права та постановити нове, яким вказаний позов задовольнити.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ненадання судом належної правової оцінки тій обставині, що під час підписання Анкети-заяви відповідач ознайомився й погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, приєднавшись таким чином до запропонованої Банком пропозиції, а також зобов`язався самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та Правил, Тарифами на офіційному сайті Банку.
       Звертає увагу на те, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті всі істотні умови договору, а свідченням визнання договору ОСОБА_1 є факт користування картрахунком та використання кредитних коштів, доказом чого в свою чергу є виписка про рух коштів, з якої чітко прослідковується факт встановлення відповідачу кредитного ліміту, неодноразового зняття ним кредитних коштів через банкомат, купівля продуктів харчування, ліків, сплата комунальних послуг, здійснення перерахування на інші рахунки, поповнення рахунку в терміналі самообслуговування, що в сукупності свідчить про отримання ним кредитної картки, без наявності якої проведення вказаних операцій є неможливим.
       Також, вважає, що судом безпідставно не перевірено доводи банку про користування відповідачем грошовими коштами та сам розрахунок заборгованості. 
       На думку апелянта, факт виконання ОСОБА_1 кредитного договору є доказом визнання договірних правовідносин, що, в тому числі випливає з позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 153/1334/16-ц, яка судом безпідставно не взята до уваги, як і висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 07.03.2018 року в справі № 755/18246/15-ц та від 06.02.2018 року в справі № 755/18246/15-ц.
       Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Судом встановлено, що 14 листопада 2017 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ “ПриватБанк”, за умовами якої він погодився, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він зобов`язався отримати шляхом самостійного роздрукування та за змістом якого погодився зі збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах і тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадку, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє його про внесені зміни шляхом використання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку. Також, Умовами та Правилами передбачено, що продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням його погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил.
       В анкеті-заяві від 14 листопада 2017 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також не зазначено строк повернення кредиту.
       За розрахунком банку, заборгованість ОСОБА_1 станом на 31.08.2019 року становить 11 628, 47 грн (в тому числі за поточним тілом кредиту – 9 563, 03 грн, за простроченим тілом кредиту – 2 065, 44 грн), заборгованість за відсотками – 829, 20 грн. Сума погашення за наданим кредитом, за період з 03 травня 2018 року до 10 липня 2019 року становить 11 674, 22 грн.
       Згідно долучених представником відповідача копій квитанцій, які збереглися, вбачається, що ОСОБА_1 за даним кредитним договором були сплачені кошти: 16.01.2019 року на суму 400 грн; 01.02.2019 року на суму 200 грн; 29.11.2018 року на суму 200 грн; 05.02.2019 року на суму 200 грн; 08.02.2019 року на суму 300 грн; 18.02.2019 року на суму 300 грн; 10.07.2019 року на суму 200 грн; 10.01.2019 року на суму 300 грн; 06.12.2018 року на суму 500 грн; 13.12.2018 року на суму 200 грн; 03.01.2019 року на суму 300 грн; 06.03.2020 року на суму 5 000 грн.
       Дати і суми погашення відповідно до цих квитанцій узгоджуються із випискою, наданою АТ КБ “Приватбанк”.
       Cтаном на 15 грудня 2019 року за розрахунком банку заборгованість ОСОБА_1 становить 16 608, 85 грн, у тому числі: 11 668, 47 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 633, 05 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 2 040, 24 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; штрафи: 500 грн (фіксована частина) та 767, 09 грн (процентна складова).
       З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що 21 жовтня 2017 року було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 , 02 травня 2018 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 2 000 грн. та 15 листопада 2018 року знижено кредитний ліміт до 0 грн.
       З наданої банком виписки за період з 01.01.1999 року до 22.04.2020 року за рахунком НОМЕР_1 вбачається, що починаючи з 01 липня 2018 року банком здійснювалось списання процентів за користування кредитним лімітом за ставкою 3,5 процентів, а також нараховувалась пеня за прострочення сплати кредиту та проценти з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України, а з 25.06.2018 року банком нараховувався щомісячний платіж за послугою «Миттєва розстрочка» та комісія за обслуговування (членський внесок).
       З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір процентів з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України Банк нараховував за процентною ставкою 84%.
       Також АТ КБ “Приватбанк” долучено копію наказу № 906 від 06.03.2010 року про затвердження Умов і правил надання банківських послуг.
       Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, посилаючись при цьому на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
       Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (https://privatbank.ua), що долучені позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, підвищення процентної ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.
       Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
       У відповідності до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
       Виходячи зі змісту ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       У відповідності до ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
       У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).
       За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
       За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
       Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
       Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що Банком не доведено факту укладення з відповідачем ОСОБА_1 договору приєднання і як наслідок — наявності в останнього заборгованості в розмірі в розмірі 16 608, 85 грн.
       Колегія суддів повністю погоджується з висновком Тернопільського міськрайонного суду, як таким, що відповідає вимогам закону, що регулює спірні правовідносини та зроблений з урахуванням наявних у справі доказів. 
       Так, встановивши, що 02.05.2018 року відповідачу ОСОБА_1 був наданий кредитний ліміт у розмірі 2 000 грн, в той час як за період з 03.05.2018 року до 10.07.2019 року сума сплачених ним коштів на адресу Банку складала 11 674, 22 грн, а, починаючи з 06.03.2020 року — ще 5 000 грн, а також — те, що, починаючи з 01.07.2018 року Банком здійснювалось списання процентів за ставкою 3,5 та нараховувалась пеня за прострочення сплати кредиту й проценти з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України, розмір яких нараховувався Банком з розрахунку 84 % при тому, що анкетою-заявою, підписаною відповідачем такі умови кредитування не були передбачені, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачем існування у відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 11 668, 47 грн.
       Також, з урахуванням відсутності в підписаній відповідачем заяві-анкеті умов кредитування, які б передбачали стягнення прострочених відсотків і штрафних санкцій, а також — з урахуванням недоведеності Банком тієї обставини, що долучені до матеріалів справи Тарифи і Умови, якими передбачається порядок нарахування вищевказаних сум є складовою частиною укладеного між сторонами договору приєднання, вірними, на думку колегії суддів, є й висновки суду першої інстанції в частині безпідставності стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за простроченими відсотками в сумі 1 633, 05 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 2 040, 24 грн та штрафів: 500 грн (фіксованої частини) та 767, 09 грн (процентної складової).
       Доводи апеляційної скарги АТ КБ “ПриватБанк” в частині ненадання судом належної правової оцінки тій обставині, що під час підписання Анкети-заяви відповідач ознайомився й погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, приєднавшись таким чином до запропонованої Банком пропозиції, а також зобов`язався самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та Правил, Тарифами на офіційному сайті Банку, а також — факту досягнення всіх істотних умов договору та визнання такого, доказом чого є користування ОСОБА_1 картрахунком та використання кредитних коштів, підтверджений випискою про рух коштів, з якої чітко прослідковується факт встановлення відповідачу кредитного ліміту, неодноразового зняття ним кредитних коштів через банкомат, купівля продуктів харчування, ліків, сплата комунальних послуг, здійснення перерахування на інші рахунки, поповнення рахунку в терміналі самообслуговування, що в сукупності свідчить про отримання ним кредитної картки, без наявності якої проведення вказаних операцій є неможливим, колегія суддів відхиляє, оскільки, ні сам по-собі факт підписання відповідачем анкети-заяви, ні факт користування картковим рахунком й використання кредитних коштів жодним чином не свідчить про те, що долучені позивачем Умови і правила надання банківських послуг і Тарифи банку надавалися ОСОБА_1 для ознайомлення й саме їх він розумів, підписуючи таку заяву (яка не містить умов кредитування в частині розмірів і порядку сплати відсотків, штрафних санкцій тощо), в той час як зарахування внесених відповідачем на картковий рахунок коштів здійснювалось на погашення заборгованості не ним особисто, а самим же банком шляхом автоматичного зарахування наявних на картковому рахунку відповідача вільних коштів.        Крім цього, долучений позивачем до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить чотири види тарифів для карт: «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», в той час як підписана відповідачем анкета-заява не містить інформації, яка саме картка йому видавалася. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достатні докази, що саме в долученій до позовної заяви редакції Витяг з Тарифів, Умови та Правила надання банківських послуг існували на час підписання заяви відповідачем і саме з такими він був ознайомлений на час підписання заяви, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Долучений Банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_1 , тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.11.2017 року, шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
       Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги позивача в частині безпідставного неврахування судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11 вересня 2019 року в справі № 153/1334/16-ц, від 07.03.2018 року в справі № 755/18246/15-ц та від 06.02.2018 року в справі № 755/18246/15-ц, з яких вбачається, що факт підписання заяви-анкети складає договір між сторонами, з умовами якого сторона відповідача ознайомлена, що в сукупністю з відсутністю у відповідача доказів існування інших Умов, фактами користування кредитними коштами й частковою сплатою заборгованості, а також — зверненнями відповідача до банку з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору є підставою для висновку про його згоду з усіма умовами та, як наслідок — для задоволення позовних вимог, а також щодо відсутності необхідності підписання стороною договору Умов і Правил надання банківських послуг, оскільки пріоритет в застосуванні над висновками Касаційного цивільного суду мають саме висновки Великої Палати Верховного Суду (зокрема, викладені у постанові від 03.07.2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17), які з урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України судом першої інстанції вірно взято до уваги при розгляді даної справи, правовідносини в якій є подібними. 
       Таким чином, доводи апеляційної скарги АТ КБ “Приватбанк” спростовуються встановленими під час розгляду справи обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та фактично зводяться до незгоди з мотивами, з яких суд виходив відмовляючи у задоволенні позовних вимог.
       У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Враховуючи те що, рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк” слід залишити без задоволення, а рішення суду в даній справі — без змін.
       У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не касаційному оскарженню не підлягають.
       Згідно вимог п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України до числа малозначних закон відносить, у тому числі справи, в яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
       Враховуючи категорію даної справи, яка з урахуванням ціни позову законом віднесена до малозначних, така касаційному оскарженню не підлягає.
       Керуючись ст.ст. 19 ч. 6 п. 1; 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 3 п. 2 Цивільного процесуального кодексу України, суд
                                        ПОСТАНОВИВ :
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” — залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28 травня 2020 року — залишити без змін. 
       Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.
       Постанова набирає законної сили з дні її прийняття й касаційному оскарженню не підлягає.
       Дата складання повного судового рішення 04 листопада 2020 року.

Головуючий 
Судді