ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
20 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/2893/19	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Шлай А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області
на рішення   Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2020 року (головуючий суддя: Черниш О.А.) по адміністративній справі №340/2893/19, розглянутої в порядку спрощеного провадження
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області
про визнання   протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 14.11.2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області(далі ГУ ДПС у Кіровоградській області), в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-148328-52 від 25.10.2019 року щодо сплати недоїмки з єдиного внеску   в сумі 23  785,08 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є застрахованою особою і єдиний внесок за нього за період часу 2017-2019 роки нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті ним єдиного внеску як особою, яка провадить підприємницьку діяльність, оскільки він в цей період часу не займався підприємницькою діяльністю.
У відзиві на позов ГУ ДПС у Кіровоградській області зазначає, що   вимога про сплату боргу (недоїмки) є законною, враховуючи несплату   позивачем   єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2020 року позов задоволено частково, визнана протиправною та скасована вимога ГУ ДПС у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-148328-52 від 25.10.2019 року щодо сплати недоїмки з єдиного внеску в частині нарахування недоїмки у розмірі 20  969,08 грн.; на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача стягнуті судові витрати в сумі 677,43грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Кіровоградській області подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати через порушення судом норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу   ОСОБА_1  зазначено про правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно    ст.229 КАС України    не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.2 та ч.4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2020 року   відповідає, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають   задоволенню з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовані нормами  Податкового кодексу України  (надалі також -  ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» («Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань») в частині відносин, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців та нормами  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  (далі   -  Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Матеріалами справи підтверджено, що   ОСОБА_1  зареєстрований в Єдиному державному реєстрі 19.05.1995 року як фізична особа-підприємець (далі - ФОП ).
Позивач перебував на податковому обліку у податковому органі з  28.03.2007 року до 7.11.2019 року на спрощеній системі оподаткування, до внесення 7.11.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців запису щодо рішення ФОП ОСОБА_1  про припинення підприємницької діяльності.
Пунктом  14.1.195  пункту  14.1  статті  14 Податкового кодексу України  визначено, що працівник  це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;
Відповідно до п. 2 .1  ст. 1 Закону № 2464-VI  єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі  єдиний внесок)  консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з п. 4 ч.1  ст. 4 Закону №2464-VI  платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці.
Відповідно до п. 1 ч.2  ст. 6 Закону №2464-VI  платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до абз.1 п.1,3 ч.1  ст. 7 Закону № 2464-VI  (у редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої  статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до  Закону України  Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої  статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до ч.5  ст. 8 Закону №2464-VI  єдиний внесок для платників, зазначених у  статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної  статтею 7 цього Закону  бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.
Згідно з частинами другою, третьою  статті 9 Закону №2464-VI  обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього  Закону  нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього  Закону  нараховується єдиний внесок.
За приписами ч.4  ст. 25 Закону №2464-VI  орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Відповідно до абз.2 п. 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої  наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 №449  (у редакції  наказу Міністерства фінансів України від 4.05.18 №469), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7.05.15 за №508/26953 (надалі  Інструкція №449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
За змістом п. 3 розділу VI  Інструкції №449  органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.
У випадках, передбачених абз.3, та/або 4 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
За приписами абз.1 п. 4 розділу VI  Інструкції №449  визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Водночас соціальне страхування є складовим елементом системи соціального захисту.
Сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).
У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця  Законом № 2464-VI  не врегульовано.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
За висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі   №440/2149/19, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм  Закону № 2464-VI  щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Із матеріалів справи вбачається, що  контролюючим органом   проведена камеральна перевірка   з питання несвоєчасного подання  ФОП ОСОБА_1  звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску згідно з таблицею 1 додатка 5 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого  наказом Міністерства фінансів від 14.04.2015 р. №435  за  2017 ,2018 та 2019 роки.
В інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1  за період 2017-1,2 квартал 2019 року в автоматичному режимі нараховано єдиного внеску на загальну суму 23  785,08 грн., в  тому числі: за 2017 рік 8448 грн.(704 грн.х12), за 2018 рік 9828,72 грн.(819,06 х12 грн.), за 1, 2 квартал 2019 року 5508 грн. ( 918грн. х 6).
ГУ ДПС у Кіровоградській області  25.10.2019 року сформована вимога про сплату  ФОП ОСОБА_1 за вищезазначений період часу боргу (недоїмки) з ЄСВ  № Ф-148328-52 в сумі 23  785,08 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції правомірно зазначив про наявність доказів трудової діяльності позивача за   період часу з травня 2017 року по червень 2019 року, та що за позивача, як за застраховану особу за цей період часу  було сплачено ЄСВ роботодавцем (страхувальником) ТОВ «Ельтара Лайн», що підтверджено записами в трудовій книжці позивача щодо прийняття на посаду менеджера з 11.05.2017 року ( а.с.33-36), за інформацією із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України з травня 2017 року по червень 2019 року за    ОСОБА_1  зазначеним підприємством   сплачувалися страхові внески (  а.с.37-38).
Викладене свідчить, що позивач у спірний період працював як найманий працівник, за нього з травня 2017 року по червень 2019 року роботодавцем ТОВ «Ельтара Лайн»  сплачені страхові внески.
Зважаючи на те, що основоположним принципом збору єдиного внеску є обов`язковість законодавчого визначення умов і порядку його сплати, відсутність у законі конкретної вказівки на необхідність сплати єдиного внеску у вищеописаному випадку свідчить на користь висновку про відсутність у позивача обов`язку з його сплати.
Крім того, визначальним у контексті саме цього спору   є мета сплати єдиного внеску - отримання особою права на соціальне забезпечення у разі настання страхового випадку.
Позивачу таке право гарантоване за рахунок його участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманого працівника та сплати єдиного внеску за нього роботодавцем за основним місцем роботи.
З урахуванням викладеного матеріалами справи доведена  відсутність обов`язку позивача зі сплати єдиного внеску за   період з травня 2017 року по червень 2019 року включно, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податковим органом безпідставно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки)  № Ф-148328-52 від 25.10.2019 року щодо сплати недоїмки з єдиного внеску за цей період часу в сумі 20  969,08 грн., та в цій частині скасував оскаржувану вимогу.
Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовано.
Оскільки судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області -  залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2020 року по адміністративній справі №340/2893/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 20 жовтня 2020 року, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пп. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий - суддя                                                            Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай