ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/337/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2020
у справі №916/337/20
за позовом Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 114 893,40 грн    
           
ВСТАНОВИВ
Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі – ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат") звернулося до Господарського суду Одеської області із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі – АТ "Українська залізниця") в якому просило стягнути з відповідача на свою користь штраф за несвоєчасну доставку вантажів у розмірі 114 893,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем строків доставки вантажу, що згідно ст. 116 Статуту залізниць України є підставою для нарахування штрафу.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.04.2020 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача штраф за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 114 893,40 грн.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції посилаючись на припис ст.ст. 610-612, 919, 920 ЦК України, ст. 313 ГК України, ст.ст. 23, 41, 116 Статуту залізниць України, та встановивши обставин порушення відповідачем нормативних строків доставки вантажу, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. При цьому, відмовив у задоволенні клопотання про зменшення штрафу, заявленого відповідачем на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, АТ "Українська залізниця" звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2020 по справі №916/337/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачеві у стягненні з відповідача штрафних санкцій за несвоєчасність доставки вантажів у сумі 28   181,40 грн та задовольнити заяву відповідача про зменшення штрафу. 
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та таким, що прийнято з суттєвим порушенням матеріального права при неповному з`ясуванні обставин, а тому підлягає скасуванню. 
За твердженням апелянта, позивачем в розрахунках необґрунтовано завищено відсотки суми штрафу за прострочення термінів доставки. Так, позивач помилково розрахував термін доставки вантажів для маршрутів, у той час як фактично перевезення здійснювалося груповими відправками.
Посилаючись на Порядок направлення вагонопотоків та організації їх у вантажні поїзди на залізницях України на 2018-2019 рр. апелянт зазначає, що  маршрутна відправка це партія вантажу оформлена за однією накладною, не менше як у 50 вагонів, завантажених на одній станції відправлення на одну станцію призначення - терміни доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320 км, групова відправка, вона ж вагона, але для двох та більше вагонів оформлених за однією накладною, але менше ніж у 50 вагонів. Терміни доставки для групових відправок застосовуються при перевезенні вантажів, для яких надані окремі вагони, та при перевезенні порожніх власних і орендованих вагонів з затримками по станціях для причеплення інших вагонів, інших відправників, до складу поїзда до необхідної маси - терміни доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на колені повні та неповні 200 км.
Враховуючи вищевикладене, апелянт відхиляє частину штрафу, а саме за накладною № 47067178 для 42 вагонів термін доставки вантажу починається з 24-ї години дати приймання вантажу 16.09.2019 до 24.09.2019 о 23:42 год. дати повідомлення вантажоотримувача і становить 07 діб і 23:00 год Розрахунковий термін доставки вантажу на відстань 483 км. - 3 доби (одна доба на кожні повні та неповні 200 км), додатково одна доба на операції пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу - всього 4 доби. Прострочення терміну доставки вантажу 95 години. Застосовується штраф 20%, а не 30% як зазначено позивачем 303 492,00 х 0,2 = 56 362,80 грн., а не 84 544,20 грн., як заявлено позивачем, отже штраф зменшується на 28 181,40 грн.
Скаржник також зазначає, що Залізнична накладна заповнюється відповідно до вимог Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644. Заповнення пунктів 63, 64, 65, 66 накладної на маршрут здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил. Проте, в наданих до суду позивачем залізничних накладних такі відмітки у п. п. 63,64,65,66 - відсутні.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у справі №916/337/18, визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що апелянт в обґрунтування своїх вимог за скаргою посилається на Порядок направлення вагонопотоків та організації їх у вантажні поїзди на залізницях України на 2018-2019 рр., проте копія такого наказу не була надана ані позивачеві, ані суду першої інстанції. При цьому, за твердженням позивача, апелянт не обґрунтував з яких причин не надав такі докази під час розгляду справи у суді першої інстанції, а тому такий доказ на повинен прийматись судом апеляційної інстанції. 
З приводу посилання апелянта на відсутність в залізничній накладній №47067178 заповнених граф 63, 64, 65, 66 позивач відзначає, що відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. N 644 графа 65 залізничної накладної заповнюється лише у випадку розпилення відправницького маршруту. Графа 66 не має відношення до маршрутної відправки. Отже, зазначені графи не повинні заповнюватись в даному випадку. Графи 63 та 64 заповнюються залізницею, а не відправником. Позивач стверджує, що йому невідомо, з яких саме причин залізницею не були заповнені вказані графи накладної.
Позивач також зазначає, що у графі № 20 накладних вказано, що вантаж відправлявся саме маршрутною відправкою, що спростовує твердження апелянта про зворотне. 
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Позивач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Як вбачається з матеріалів справи, 16.09.2019 зі станції відправлення Інгулець ПрАТ  “Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” на адресу ТОВзІІ «Трансінвестсервіс» (станція Чорноморська Одеської залізниції) відправлений вантаж концентрат залізорудний, про що свідчить залізнична накладна №47067178. Дата прибуття вагонів 24.09.2019, відповідно до календарного штемпеля  видачі вантажу в графі 52 залізничної накладної. 
18.09.2019 зі станції відправлення Інгулець ПрАТ “Інгулецький гірничо - збагачувальний комбінат” на адресу ТОВзІІ «Трансінвестсервіс» (станція Чорноморська Одеської залізниції) відправлений вантаж концентрат залізорудний, про що свідчить залізнична накладна №47131925. Дата прибуття вагонів 27.09.2019, відповідно до календарного штемпеля  видачі вантажу в графі 52 залізничної накладної.
При цьому, у  залізничних накладних №№ 47131925, 47067178 відомості про код та номер маршруту у графах 63-64 відсутні, а у графі 20 – містяться відомості щодо маршрутів №19 та №12.
Згідно з переуступним написом одержувача вантажу - ТОВзІІ «Трансінвестсервіс», право на пред`явлення до залізниці претензії та позову з приводу несвоєчасної доставки вантажу передано ПрАТ  “Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат”.
Позивач стверджує, що у відповідності до Правил обчислення термінів доставки вантажів вагони за залізничною накладною №47067178 повинні були бути доставлені одержувачу в строк до 19.09.2019 включно, а за залізничною накладною №47131925 в строк до 21.09.2019. В той час, фактично за залізничною накладною №47131925 вантаж був доставлений 27.09.2019, а за залізничною накладною №47067178 – 24.09.2019, про що свідчать календарні штемпелі видачі вантажу в графі №52 залізничних накладних. 
Крім того, позивач відзначає, що під час перевезення за залізничною накладною №47067178 було здійснено відчеплення трьох вагонів від основного маршруту, які пізніше були відправлені за окремою досильною накладною №40301087 та були доставлені одержувачу 25.09.2019.
Порушенням відповідачем встановлених строків доставки стало підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача штрафу за несвоєчасну доставку вантажу.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задовольнив їх у повному обсязі.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з наступних підстав. 
Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею  908 ЦК України визначено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
За договором перевезення вантажу, згідно ст. 909 ЦК України, одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.
Аналіз приписів частин 1, 2 статті 307 ГК України дозволяє дійти висновку, що правовідносини щодо організації перевезення вантажу, які виникають між суб`єктами господарювання, опосередковуються укладенням договору перевезення вантажу, за яким одна сторона (перевізник) зобов`язуєтеся доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі, факт укладення такого господарського договору підтверджується складенням перевізного документа відповідно до вимог законодавства.
Положеннями частини 5 статті 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту та відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами (статутами) та іншими нормативно-правовими актами. 
Приписами ст. 3 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Згідно  ст. 5 Статуту залізниць України, на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.
Відповідно до ст. 22 Статуту залізниць України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення (ст. 6 Статуту залізниць України). 
Частинами 1, 2, 5 ст. 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.
Відповідно до ст. 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.
Згідно з п.п. 1.1., 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року № 644 (далі - Правила обчислення термінів доставки вантажу), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.
Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (ст. 41 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.
Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ____число _____місяць" (п. 2.1. Правил обчислення термінів доставки вантажу).
Згідно з п. 2.4. наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.
У п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу закріплено, що у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: -виконання митних та інших адміністративних правил; - тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; - необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; - вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; - інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.
Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9. Правил обчислення термінів доставки вантажу).
Пунктом 2.10. названих Правил, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.
Згідно з ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.
Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:
10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;
20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;
30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.
При цьому, виходячи з правового аналізу вищенаведеної норми, слід констатувати, що визначений її приписами штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Тобто, у випадку якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.
Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановив, що календарними штемпелями  на зазначених вище накладних, підтверджується доставка вантажу одержувачу з порушенням встановленого терміну доставки, який визначений ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажів. 
Так у залізничних накладних №47131925 та №47067178 у графі 30 зазначено відстань перевезення: 483 км. Отже, термін доставки вантажу за вказаними накладними повинен становити 3 доби, згідно розрахунку: 483 км : 320 км = 1,50, 2 доби + 1 (на операції, пов`язані з відправленням вантажу) = 3 доби.
У відповідності до залізничної накладної №47131925 вантаж було відправлено 18.09.2019, отже кінцевим терміном його прибуття є 21.09.2019. В той же час, у відповідності до відмітки станції прибуття, вантаж за вказаною залізничною накладною був доставлений 27.09.2019. Вантаж за накладною №47067178 було відправлено 16.09.2019, отже кінцевим терміном його прибуття є 19.09.2019. Фактично вантаж був доставлений 24.09.2020 про що свідчить штамп у графі 51 залізничної накладної.
Поряд з цим, судова колегія звертає увагу на те, що матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані під час розгляду справи в апеляційній інстанції, належних та допустимих доказів, з яких можливо було б встановити які саме причини слугували підставами для збільшення термінів доставки вантажу, зокрема, за відсутності вини перевізника. Відтак відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу.
За приписами п. п. 1.1, 2.4 Правил,    нормативний термін доставки вантажу за вище перерахованими накладними повинен    складати    3 доби    (2 доби    (відстань перевезення 483 км.) + 1 доба на операції, пов`язані з оформленням вантажу), відтак,    відповідачем було допущено порушення зобов`язань за договорами перевезення вантажу в частині своєчасної доставки вантажу.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, колегія суддів встановила, що він є вірним та таким, що здійснений у відповідності до приписів чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини. Відтак, з огляду на встановлені судом обставини щодо порушення відповідачем термінів доставки вантажу, з останнього підлягає стягненню штраф у розмірі 114 893,40 грн.
Колегія суддів відхиляє твердження апелянта з приводу помилковості розрахунку позивача терміну доставки вантажів для маршрутів, оскільки відправка вагонів за накладними №№ 47131925, 47067178 є марштуртною відправкою, оскільки вагони вказаними залізничними накладними відправлялись на одну і ту ж станцію та на адресу одного одержувача, та вагони відправлялись та прибули одночасно про що свідчить час електронного підпису прийомоздавальника в графі 55 на всіх накладних.
Як вбачається з наявних у матеріалах справи залізничних накладних №47067178 та №47131925 у графі 29 останніх міститься відмітка про тип відправки «групова/маршрутна».
Беручи до уваги те, що станція відправлення відповідача шляхом накладення електронного цифрового підпису у накладних фактично підтвердила правильність заповнення вантажовідправником їх відомостей, зокрема, щодо типу відправки, судова колегія вважає, що термін доставки підлягає обчисленню виходячи із типу відправки, визначеному у графі 29 вказаних накладних.
Не приймаються колегією суддів й посилання скаржника на те, що у графах 63-64 залізничних накладних відсутні відомості щодо коду типу маршруту та номеру маршруту, оскільки не внесення  таких відомостей у залізничні накладні не спростовує обставин, які свідчать, що вагони, які відправлені за залізничними накладними №№ 47131925, 47067178 є маршрутною відправкою. До того ж, заповнення  відповідних граф здійснюється відповідно до Правил оформлення перевізних документів саме залізницею.
Щодо клопотання відповідача про зменшення загального розміру штрафу судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Однак, чинне законодавство України не містить переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
При цьому,  відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Оскільки відповідач не надав доказів належного виконання свого зобов`язання щодо своєчасної доставки вантажу, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення штрафу підлягають задоволенню в поновному обсязі та відмовив у задоволенні  заяви про зменшення розміру штрафу. 
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2020.   
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2020 у справі №916/337/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 21.12.2020

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Лавриненко Л.В.

Суддя                                                                                   Мишкіна М.А.