ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року 
м. Київ
справа №826/16816/15
адміністративне провадження № К/9901/12784/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий - Стародуб О.П., 
судді -  Єзеров А.А., Кравчук В.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.07.2016 (суддя - Шулежко В.П.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2016 (судді - Літвіна Н.М., Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Державної регуляторної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, 
встановив:
У серпні 2015 року ПАТ «Сбербанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 24.07.2015 №1078; 
- визнати протиправним та скасувати рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 24.07.2015 №1082.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30.06.2015 Комісія звернулась до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» із запитом №09/03/13614/НК про надання банком довідки щодо структури власності ліцензіата та власників з істотною участю в ньому з доданням схематичного зображення такої структури за формою відповідно до додатку 9 до Порядку та умов видачі ліцензії на провадження окремих видів професійної діяльності на фондовому ринку (ринку цінних паперів), переоформлення ліцензії, видачі дубліката та копії ліцензії, затвердженими рішеннями Комісії від 14.05.2013 №817 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 01.06.2013 за №854/23386.
Листом від 14.07.2015 №13-Д/121 позивач надав Комісії схематичне зображення структури власності банку, довідку щодо структури власності банку та власників істотної участі, а також довідку за формою відповідно до додатку 9 до Порядку №817.
Відповідно до наданих позивачем документів, станом на 30.06.2015 прямим власником ПАТ «Сбербанк» з часткою у статутному капіталі банку 100% одноосібно є ВАТ «Сбербанк Росії», який зареєстрований за законодавством Російської Федерації - держави, що здійснює збройну агресію проти України у значенні, наведеному у статті 1 Закону України «Про оборону України»; опосередкованим власником ПАТ «Сбербанк» з істотною участю у розмірі 50% є Центральний банк Російської Федерації, який зареєстрований за законодавством Російської Федерації - держави, що здійснює збройну агресію проти України у значенні, наведеному у статті 1 Закону Україні «Про оборону України», та є прямим власником ВАТ «Сбербанк Росії» з часткою у розмірі 50,000000004 відсотків статутного капіталу цього банку.
24.07.2015 відповідачем прийнято рішення №1078 «Про документальне підтвердження встановлення факту контролю (вирішального впливу) осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України, за діяльністю ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (ідентифікаційний код юридичної особи 25959784)», яким, відповідно до Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів», з урахуванням вимог п. 11 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», за результатами перевірки документів, що були надані позивачем, а саме: довідки щодо структури власності ПАТ «Сбербанк» та власників з істотною участю у ньому, встановлено факт наявності контролю (вирішального впливу) у значенні, наведеному у ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за діяльністю ПАТ «Сбербанк» осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України у значенні, наведеному у ст. 1 Закону України «Про оборону України».
На підставі цього рішення відповідачем 24.07.2015 прийнято рішення №1082 «Щодо анулювання ліцензії на провадження професійної діяльності на фондовому ринку ПАТ «Сбербанк», ідентифікаційний код юридичної особи 25959784», яким анульовано наступні ліцензії: діяльності з торгівлі цінними паперами: брокерської діяльності серії АЕ №286915 від 27.06.2014; дилерської діяльності серії АЕ № 286916 від 27.06.2014; андеррайтингу серії АЕ №286917 від 27.06.2014; депозитарної діяльності: депозитарної діяльності депозитарної установи серії АЕ №263234 від 28.08.2013; діяльності із зберігання активів пенсійного фонду серії АЕ №263235 від 28.08.2013.
Вважаючи зазначені дії та рішення відповідача протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.
В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що   Порядок зупинення дії та анулювання ліцензії на окремі види професійної діяльності на фондовому ринку (ринку цінних паперів), затверджений рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 14.05.2013 №816, містить вичерпний перелік підстав для анулювання ліцензії, який не передбачає можливості анулювання ліцензії Комісією у разі наявності контролю діяльності Банку особами з держав, що здійснюють озброєну агресію проти України.
Крім того, посилався на те, що рішення відповідача №1078 від 24.07.2015 прийнято з перевищенням власних повноважень та за відсутності нормативного врегулювання порядку встановлення факту контролю (вирішального впливу) за діяльністю ліцензіата особою держави-агресора. 
Також посилався на те, що у діючих умовах ліцензування професійної діяльності на фондовому ринку, відсутня заборона на здійснення відповідної професійної діяльності особі, в зв`язку з встановленням факту контролю (вирішального впливу) за її діяльністю осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України, а чинним законодавством не передбачено процедури складання акта про документальне підтвердження встановлення факту контролю за діяльністю ліцензіата інших осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.07.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2016, у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки ВАТ «Сбербанк Росії» та Центральний банк Російської Федерації є юридичними особами держави, що здійснює збройну агресію проти України, та здійснюють контроль (вирішальний вплив) на діяльність ПАТ «Сбербанк» шляхом прямого та опосередкованого володіння часткою у розмірі більше 50% у статутному капіталі останнього, відповідач правомірно прийняв акт у формі рішення від 24.07.2015 №1078 «Про документальне підтвердження встановлення факту контролю (вирішального впливу) осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України, за діяльністю ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (ідентифікаційний код юридичної особи 25959784)».
Суди виходили з того, що законодавством не визначено єдиного порядку документального підтвердження встановлення факту контролю за діяльністю ліцензіата інших осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України, водночас відповідний орган ліцензування, у тому числі Комісія, наділені правом перевірки документів, що підтверджують відсутність контролю, у значенні, наведеному у статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за діяльністю ліцензіата осіб - резидентів інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України у значенні, наведеному у статті 1 Закону України "Про оборону України", та/або дії яких створюють умови для виникнення воєнного конфлікту та застосування воєнної сили проти України, та приймати відповідні рішення.
Оскільки під час розгляду справи встановлено наявність акта у формі рішення Комісії, яким виявлено вплив країни агресора Російської Федерації в особі ВАТ «Сбербанк Росії» та Центральний банк Російської Федерації на діяльність ПАТ «Сбербанк» шляхом прямого та опосередкованого володіння часткою у розмірі більше 50% у статутному капіталі останнього, суди дійшли висновку про наявність у відповідача правових підстав для анулювання ліцензій на провадження окремих видів професійної діяльності на фондовому ринку та правомірність рішення Комісії від 24.07.2015 №1082 «Щодо анулювання ліцензії на провадження професійної діяльності на фондовому ринку ПАТ «Сбербанк».
З ухваленими судовими рішеннями не погодився позивач, звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки обставинам справи, не досліджено належним чином докази, які мають значення для правильного вирішення спору та ухвалено рішення, які підлягають скасуванню.
Заперечуючи проти касаційної скарги відповідач просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Правові засади здійснення державного регулювання ринку цінних паперів та державного  контролю  за випуском і обігом цінних паперів та їх похідних в Україні визначає Закон України «Про державне регулювання ринку цінних паперів України» від 30.10.1996  №448/96-ВР (далі - Закон  №448/96-ВР; тут і далі - в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 1 Закону №448/96-ВР визначено, що державне регулювання ринку цінних паперів - це здійснення державою комплексних заходів щодо упорядкування, контролю, нагляду за ринком цінних паперів та їх похідних та запобігання зловживанням і порушенням у цій сфері.
За правилами статті 4 Закону №448/96-ВР ліцензування професійної діяльності на ринку цінних паперів здійснює Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку.
Згідно статті 11 даного Закону, крім застосування фінансових санкцій за правопорушення, зазначені у цій статті, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку може зупиняти або анулювати ліцензію на право провадження професійної діяльності на фондовому ринку, яку було видано такому професійному учаснику фондового ринку.
Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від   02.03.2015 №222-VIII (далі- Закон №222-VIII) регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності.
Відповідно до пункту 11 частини другої статті 6 Закону №222-VIII орган ліцензування для цілей цього Закону за відповідним видом господарської діяльності здійснює перевірку документів, що підтверджують відсутність контролю, у значенні, наведеному у статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за діяльністю ліцензіата осіб - резидентів інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України у значенні, наведеному у статті 1 Закону України "Про оборону України", та/або дії яких створюють умови для виникнення воєнного конфлікту та застосування воєнної сили проти України.
Частиною 1   статті 16 цього Закону   встановлено, що анулюванням ліцензії є позбавлення ліцензіата права на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про анулювання його ліцензії.
Відповідно до пункту 9 частини другої цієї статті підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії є акт про документальне підтвердження встановлення факту контролю (вирішального впливу) за діяльністю ліцензіата осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України у значенні, наведеному у   статті 1   Закону України "Про оборону України", та (або) дії яких створюють умови для виникнення воєнного конфлікту, застосування воєнної сили проти України
За правилами статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» контроль - вирішальний вплив однієї чи декількох пов`язаних юридичних та/або фізичних осіб на господарську діяльність суб`єкта господарювання чи його частини, який здійснюється безпосередньо або через інших осіб, зокрема завдяки: праву володіння чи користування всіма активами чи їх значною частиною; праву, яке забезпечує вирішальний вплив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління суб`єкта господарювання; укладенню договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління суб`єкта господарювання; заміщенню посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу суб`єкта господарювання особою, яка вже обіймає одну чи кілька із зазначених посад в інших суб`єктах господарювання;   обійманню більше половини посад членів спостережної ради, правління, інших   наглядових чи виконавчих органів суб`єкта господарювання особами, які вже обіймають одну чи кілька із зазначених посад в іншому суб`єкті господарювання. Пов`язаними особами є юридичні та/або фізичні особи, які спільно або узгоджено здійснюють господарську діяльність, у тому числі спільно або узгоджено чинять вплив на господарську діяльність суб`єкта господарювання. Зокрема, пов`язаними фізичними особами вважаються такі, які є подружжям, батьками та дітьми, братами та (або) сестрами.
Закон України «Про оборону України» встановлює засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони.
Відповідно до статті 1 цього Закону, збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. 
Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому - восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.
Відповідно до постанов Верховної Ради України від 27.01.2015р.   №129-VIII та від 21.04.2015р. №337-VІІІ Російську Федерацію визнано державою-агросором та закликано міжнародне співтовариство визнати факт агресії проти України.
В ході розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі документального підтвердження відповідачем було встановлено факт контролю (вирішального впливу) за діяльністю позивача осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України.
Оскільки, за правилами пункту 9 частини другої статті 16 Закону №222-VIII встановлення таких фактів є підставою для анулювання ліцензій, а тому суди обгрунтовано дійшли висновку, що оскаржувані рішення Комісії прийняті правомірно, в межах наданих їй повноважень та відповідно до норм чинного законодавства та прийняли рішення про відмову у задоволені позову.
Крім того, як свідчать матеріали справи, зокрема розпорядження Державної регуляторної служби України від 18.09.2015 №34, позивач скористався правом оскарження спірних рішень Комісії до Експерно-апеляційної ради з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України, рішенням якої від 16.09.2015 №19.5 (протокол №03-15) апеляцію ПАТ «Сбербанк» від 19.08.2015 №7764/4/06-4 - відхилено. 
Посилання позивача в обгрунтування касаційної скарги на відсутність в діючих ліцензійних умовах обмежень на здійснення професійної діяльності на фондовому ринку особі, стосовно якої встановлено факт контролю (вирішального впливу) за її діяльністю осіб інших держав, що здійснюють збройну агресію проти України та (або) дії які створюють умови для виникнення воєнного конфлікту, застосування воєнної сили проти України також є безпідставними і не спростовує висновки судів попередніх інстанцій, оскільки такі підстави анулювання ліцензії на провадження професійної діяльності на фондовому ринку передбачені Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» і приймаючи оскаржувані у цій справі рішення відповідач реалізував надані законом повноваження у сфері ліцензування господарської діяльності.
Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що в силу положень частини другої   статті 341 КАС України,   знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, оскільки при ухваленні рішень суди порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Керуючись ст. 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
постановив:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.07.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2016 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:
О.П. Стародуб
А.А. Єзеров
В.М. Кравчук