П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/3491/19	
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Осіпова Ю.В.,
суддів – Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
за участю секретаря Ішханяна Р.А., представника відповідача Федорінського Є.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеокоференції в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року (м. Миколаїв, дата складання повного тексту рішення – 15.07.2020р.) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Людмилівський елеватор» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, - 

В С Т А Н О В И В:
01.09.2011р. ТОВ «Людмиліський елеватор» звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Єланецької міжрайонної Державної податкової інспекції (Братське відділення) у Миколаївській області (правонаступники: ГУ ДФС у Миколаївській області, а в подальшому – ГУ ДПС у Миколаївській області), в якому, з урахуванням уточнень, просило суд:
- скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.07.2011р. №0000122300, яким здійснено донарахування з ПДВ на загальну суму 1  694  249,63 грн., у т.ч. за основним платежем 1355399,7 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями – 338849,93 грн.;
- скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.08.2011р. №0000172300, яким здійснено донарахування з ПДВ на загальну суму 337  460,36 грн.;
- встановити відсутність у відповідача компетенції на визнання правочинів такими, що укладені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні рішення податкового органу є неправомірними, оскільки вони ґрунтуються на необґрунтованих та помилкових висновках перевірки.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.10.2011 року адміністративний позов ТОВ «Людмиліський елеватор» - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано у повному обсязі податкове повідомлення-рішення від 27.07.2011р. №0000122300 прийняте Єланецькою МДПІ (Братське відділення) у Миколаївській області. Визнано протиправним та скасовано у повному обсязі податкове повідомлення-рішення від 30.08.2011р. №0000172300 прийняте Єланецькою МДПІ (Братське відділення) у Миколаївській області. Провадження у справі в частині вимог ТОВ «Людмилівський елеватор» щодо встановлення відсутності компетенції (повноважень) у Єланецької МДПІ (Братське відділення) у Миколаївській області на визнання правочинів такими, що укладені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства – закрито.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013 року скасовано постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.10.2011 року, та прийнято у справі нову постанову, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Людмилівський елеватор».
Постановою Верховного Суду від 24.09.2019 року вказані вище постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.10.2010 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013 року - скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року адміністративний позов ТОВ «Людмилівський елеватор» – задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Єланецької МДПІ (Братське відділення) від 27.07.2011р. №0000122300 і від 30.08.2011р. №0000172300.            У задоволенні позовних вимог про встановлення відсутності компетенції на визнання правочинів такими, що укладені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства – відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник ГУ ДПС у Миколаївській області 18.08.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.
Судами обох інстанцій встановлені наступні обставини справи. 
У червні 2011р. працівниками контролюючого органу було проведено планову виїзну перевірку підприємства позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010р. по 31.03.2011р., за результатами якої складено акт від 08.07.2011р. №13/23-016/34355917 (а.с.25-61 т.1).
Зокрема, у цьому акті перевірки зазначено, що позивач порушив вимоги п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР із змінами та доповненнями (в редакції яка діяла на час винесення спірних правовідносин), у результаті чого було завищено податковий кредит у сумі 1 364 979,17 грн., у тому числі за червень 2010р. - 811,28 грн., за липень 2010р. – 4933,82 грн., за серпень 2010р. – 2000 грн., за вересень 2010р. – 566,86 грн., за жовтень 2010р. – 1112127,88 грн., за листопад 2010р. – 241164,88 грн., за грудень 2010р. – 593,33 грн., за лютий 2011р. - 2781,12 грн.
За результатами розгляду заперечень від 20.07.2011р. №731 на акт перевірки відповідач до висновків акту перевірки вніс зміни в частині визначення порушення позивачем у лютому 2011 року вимог п.198.1, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України.
27.07.2011р. на підставі вищезазначеного акту перевірки уповноваженою особою відповідача прийнято податкове повідомлення-рішення №0000122300, яким за порушення п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону №168 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість за основним платежем - 1355399,7 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі – 338849,93 грн. (а.с.67 т.1).
04.08.2011р. позивач, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 27.07.2011р. №0000122300, подав до ДПА у Миколаївській області первинну скаргу.
Однак, 18.08.2011р. позивачем було отримано рішення ДПА від 16.08.2011р. №2207/10/25-014 про результати розгляду первинної скарги, яким податкове повідомлення-рішення №0000122300 залишено без змін.
30.08.2011р. уповноваженою особою відповідача прийнято нове податкове повідомлення-рішення від №0000172300 - про збільшення суми податкового зобов`язання з ПДВ на 339855,22 грн., у тому числі за «основним» платежем - 0,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі - 339855,22 грн. (а.с.255 т.2).
Не погоджуючись з такими діями та з рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності п/вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірних рішень відповідача.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, враховуючи висновки Верховного суду, викладені у постанові від 24.09.2019 року, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Як слідує зі змісту приписів п.1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» №168 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковий кредит – це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.
Згідно з абз.1, 2 п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України №168 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20% від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.6.1 ст.6 та ст.8.1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у т.ч. при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Також, як передбачено згідно абз.1 п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України №168 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп.7.2.6 цього пункту).
Між іншим, абзацом 2 п.4.7 ст.4 Закону України №168, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у випадках коли платник податку здійснює діяльність з поставки товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку (далі - комісіонера) здійснювати поставку товарів від імені та за дорученням іншої особи (далі - комітента) без передання права власності на такі товари, базою оподаткування є продажна вартість цих товарів, визначена у порядку, встановленому цим Законом. Датою збільшення податкових зобов`язань комісіонера є дата, визначена за правилами, встановленими п.7.3 цього Закону, а датою збільшення суми податкового кредиту комісіонера є дата перерахування коштів на користь комітента або поставки останньому інших видів компенсації вартості зазначених товарів. При цьому, датою збільшення податкових зобов`язань комітента є дата отримання коштів або інших видів компенсації вартості товарів від комісіонера.
Відповідно до вимог п.п. «а» п.198.1 ст.198 ПК України (тут і далі по тексту, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. 
Положеннями п.198.3 ст.198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у т.ч. при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Згідно з абз.1 п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).
В свою чергу, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до ст.1 якого первинний документ – це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Тобто, первинний документ, згідно з цим визначенням, містить 2 (дві) обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.
Як вбачається зі змісту ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція – це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Так, уважно дослідивши матеріали справи, судовою колегією встановлено, що між Позивачем та ТОВ «Трайгон-Експорт» відбулися 2 (дві) господарські операції:
1)          господарська операція на виконання договору комісії №1-к від 01.07.2010р., де прибуток (винагорода) Позивача по цій операції склала 38 423,46 грн., що підтверджується актами виконаних робіт №ОУ-0001176 від 31.10.2010р. та №ОУ-0001344 від 30.11.2010р.; 
2)          господарська операція на виконання договору зберігання №25 від 02.07.2010р. по зберіганню зерна, яке було придбано у ТОВ «АТД Пігмаліон», ТОВ «Дельфа-М», ТОВ «Мар-Та» та ТОВ «Спец-Агро» та передане у власність ТОВ «Трайгон-Експорт» у результаті виконання Позивачем договору комісії, на виконання чого було позивачем було укладено:
- 30.06.2010р. договір складського зберігання за №12 з ТОВ «АТД Пігмаліон». 
У періоді, що перевірявся, на виконання договору складського зберігання позивач прийняв від ТОВ «АТД Пігмаліон» на зберігання соняшник, що підтверджується наявними в матеріалах справи: складськими квитанціями на загальну вагу соняшнику, переданого ТОВ «АТД Пігмаліон» на зберігання позивачу у жовтні 2010 р. - 365,2 т. (від 08.10.2010р. №5096 серії АТ №907417, №5097 серії АТ №907418, №5098 серії АТ №907419; від 09.10.2010р. №5108 серії АТ №907429; від 15.10.2010р. №262 серії АТ №907583, №5263 серії АТ №907584, №5264 серії АТ №907585; від 16.10.2010р. №284 серії АТ №907605; від 17.10.2010р. №5332 серії АТ №907653, №5333 серії АТ №907654, №5334 серії АТ №907655; від 18.10.2010р. №5354 серії АТ №907675, №5355 серії АТ №907676; від 20.10.2010р. №5412 серії АТ №907733, №5413 серії АТ №907734, №5414 серії АТ №907735; від 21.10.2010р. №5488 серії АТ №907809; від 22.10.2010р. №5508 серії АТ №907829; від 23.10.2010р. №5527 серії АТ №907848); товарно-транспортними накладними на загальну вагу товару, переданого ТОВ «АТД Пігмаліон» на зберігання позивачу у жовтні 2010р. - 365,2 т. (від 07.10.2010р. №002783, №002786, №002787; від 08.10.2010р. №002789; від 13.10.2010р. №002706; від 14.10.2010р. №002678, №2707; від 15.10.2010р. №002686, №002687; від 16.10.2010р. №002690, №002692, №002693; від 17.10.2010р. №002744; від 19.10.2010р. №002758, №002759, №002760; від 21.10.2010р. №002867; від 22.10.2010р. №002761, №002762).
-          22.07.2010р. договір складського зберігання №62 з ТОВ «Дельфа-М». 
У періоді, що перевірявся, Позивач, на виконання договору складського зберігання прийняв від ТОВ «Дельфа-М» на зберігання соняшник, що підтверджується наявними в матеріалах справи: складськими квитанціями на загальну вагу соняшнику, переданого ТОВ «Дельфа-М» на зберігання позивачу у листопаді 2010р. - 305,84 т. (від 21.10.2010р. №5499 серії АТ №907821; від 23.10.2010р. №5536 серії АТ №907857; від 25.10.2010р. №5585 серії АТ №907906, №5586 серії АТ №907907, №5587 серії АТ №907908, №5592 серії АТ №907913; від 27.10.2010р. №5653 серії АТ №907974, №5654 серії АТ №907975; від 29.10.2010р. №5740 серії АУ №325061, №5741 серії АУ №325062, №5742 серії АУ №325063; від 30.10.2010р. №5774 серії АУ №325095; від 01.11.2010р. №5798 серії АУ №325119; від 02.11.2010р. №5817 серії АУ №325138; від 15.11.2010р. №5973 серії АУ №325294); товарно-транспортними накладними на загальну вагу соняшнику, переданого ТОВ «Дельфа-М» на зберігання позивачу у листопаді 2010р. - 305,84 т. (від 21.10.2010р. №0382491; від 22.10.2010р. №0382494; від 25.10.2010р. №0382495, №0382496, №0382497, №0382498; від 26.10.2010р. №0382499, №0382500; від 28.10.2010р. №083305, №083306, №083307; від 29.10.2010р. №083308; від 01.11.2010р. №083310; від 02.11.2010р. №083311; від 15.11.2010р. №083312, №083313, №083317).
- 30.06.2010р. договір складського зберігання №11 з ТОВ «Мар-Та». 
У періоді, що перевірявся на виконання договору складського зберігання позивач прийняв від ТОВ ”Март-Та” на зберігання соняшник, що підтверджується наявними в матеріалах справи: складськими квитанціями на загальну вагу соняшнику, переданого ТОВ «Март-Та» на зберігання позивачу у жовтні 2010 р. - 39,04 т. (від 25.10.2010р. №5598 серії АТ №907919; від 27.10.2010р. №5663 серії АТ №907984; від 28.10.2010р. №5722 серії АУ №325043); товарно-транспортними накладними на загальну вагу соняшнику, переданого ТОВ «Март-Та» на зберігання позивачу у жовтні 2010р. - 39,04 т. (від 25.10.2010р. №604255; від 27.10.2010р. №604257; від 28.10.2010р. №604258).
- 03.07.2010р. договір складського зберігання №28 з ТОВ «Спец-Агро». 
У періоді що перевірявся на виконання договору складського зберігання позивач прийняв від ТОВ ”Спец-Агро” на зберігання соняшник, що підтверджується наявними в матеріалах справи: складськими квитанціями на загальну вагу соняшнику, переданого ТОВ «Спец-Агро» на зберігання позивачу у жовтні 2010р. - 1196,85 т. (від 29.09.2010р. №4836 серії АТ №907157, №4837 серії АТ №907158, №4838 серії АТ №907159, №4839 серії АТ №907160, №4840 серії АТ №907161; від 04.10.2010р. №4958 серії АТ №907279, №4959 серії АТ №907280; від 05.10.2010р. №4977 серії АТ №907298, №4978 серії АТ №907299; від 14.10.2010р. №5251 серії АТ №907572, №5252 серії АТ №907573, №5253 серії АТ №907574, №5254 серії АТ №907575; від 15.10.2010р. №5267 серії АТ №907588, №5268 серії АТ №907589, №5269 серії АТ №907590; від 16.10.2010р. №5294 серії АТ №907615, №5295 серії АТ №907616, №5296 серії АТ №907617, №5297 серії АТ №907618, №5298 серії АТ №907619; від 17.10.2010р. №5340 серії АТ №907661; від 18.10.2010р. №5351 серії АТ №907672, №5352 серії АТ №907673, №5353 серії АТ №907674; від 19.10.2010р. №5398 серії АТ №907719, №5399 серії АТ №907720, №5400 серії АТ №907721; від 20.10.2010р. №5427 серії АТ №907748, №5428 серії АТ №907749, №5429 серії АТ №907750, №5430 серії АТ №907751, №5431 серії АТ №907752, №5432 серії АТ №907753, №5433 серії АТ №907754, №5434 серії АТ №907755; від 21.10.2010р. №471 серії АТ №907792, №5472 серії АТ №907793, №5473 серії АТ №907794, №5474 серії АТ №907795, №5475 серії АТ №907796, №5477 серії АТ №907797; від 22.10.2010р. №5510 серії АТ №907831, №5511 серії АТ №907832, №5512 серії АТ №907833; від 23.10.2010р. №5541 серії АТ №907862, №5542 серії АТ №907863, №5543 серії АТ №907864, №5544 серії АТ №907865, №5545 серії АТ №907866; від 25.10.2010р. №5564 серії АТ №907885, №5565 серії АТ №907886, №5566 серії АТ №907887, №5567 серії АТ №907888, №5568 серії АТ №907889, №5569 серії АТ №907890, №5570 серії АТ №907891, №5571 серії АТ №907892; від 26.10.2010р. №5613 серії АТ №907934, №5614 серії АТ №907935, №5616 серії АТ №907937, №5617 серії АТ №907938; від 27.10.2010р. №5671 серії АТ №907992, №5672 серії АТ №907993, №5673 серії АТ №907994, №5674 серії АТ №907995, №5675 серії АТ №907996, №5676 серії АТ №907997, №5677 серії АТ №907998, №5678 серії АТ №907999, №5679 серії АТ №908000); товарно-транспортними накладними на загальну вагу соняшнику, переданого ТОВ «Спец-Агро» на зберігання позивачу у жовтні 2010 р. - 1196,85 т. (від 28.09.2010р. №655, №677; від 29.09.2010р. №2, №228, №796369; від 04.10.2010р. №5, №6, №7; від 05.10.2010р. №947; від 13.10.2010р. №616, №617, №855, №857; від 14.10.2010р. №661, №678, №852; від 15.10.2010р. №860, №872, №647470; від 16.10.2010р. №668, №677; від 17.10.2010р. №616, №664; від 18.10.2010р. №673, №859, №871, №879; від 19.10.2010р. №663, №669, №869, №877, №878, №254; від 20.10.2010р. №254, №601, №604, №662, №670, №867; від 21.10.2010р. №27, №303, №654, №655; від 22.10.2010р. №304, №600, №606, №858; від 23.10.2010р. №200, №205, №223, №511, №650, №672; від 24.10.2010р. №222, №640, №863; від 25.10.2010р. №201, №221, №224, №861, №862; від 26.10.2010р. №219, №220, №256, №449, №464, №868; від 27.10.2010р. №203, №209, №227, №423, №424, №652).
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2010р. позивачем був укладений договір комісії №1-к з ТОВ «Трайгон-Експорт», згідно якому, останній доручав, а ТОВ «Людмилівський елеватор» зобов`язався за винагороду від свого імені та за рахунок комітента придбавати сільськогосподарську продукцію у третіх осіб, на виконання якого, позивач здійснював закупівлю соняшника у контрагентів на підставі договорів купівлі-продажу: з ТОВ «АТД Пігмаліон» від 21.10.2010р. №229/ЛД, від 27.10.2010р. №252/ЛД; з ТОВ «Дельфа-М» від 17.11.2010р. №299/ЛД; з ТОВ «Мар-Та» від 05.11.2010р. №285/ЛД; з ТОВ «Спец-Агро» від 06.10.2010р. №178/20/ЛД, від 19.10.2010р. №222/ЛД, від 21.10.2010р. №228/ЛД, від 22.10.2010р. №237/ЛД, від 26.10.2010р. №247/ЛД, від 28.10.2010р. №255/ЛД.
Загальна вага придбаного у жовтні та листопаді 2010 р. соняшника складала 1885,93 т.
Придбання соняшника позивачем також підтверджується первинними документами, у тому числі складськими квитанціями складеними у відповідності до вимог чинного законодавства, що представниками відповідача не спростовується.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання договору комісії позивач переоформлював закуплений у контрагентів соняшник, в тому числі у ТОВ «АТД Пігмаліон», ТОВ «Дельфа-М», ТОВ «Мар-Т» і ТОВ «Спец-Агро», на ТОВ «Трайгон-Експорт», у зв`язку з чим ним виписувались видаткові та податкові накладні (копії накладних в матеріалах справи), а також складські квитанції (копії в матеріалах справи), що також не спростовано представниками відповідача.
Загальна вага переоформленого соняшника відповідно до вищезазначених документів склала 3166,18 т.
При чому, як встановлено судом апеляційної інстанцій, транспортування переоформленого соняшника фактично не відбувалося, оскільки вказана сільськогосподарська продукція залишилась на зберіганні на складі позивача на підставі укладеного ним договору зберігання від 02.07.2010р. №25 з ТОВ «Трайгон-Експорт».
Таким чином, вищенаведені господарські операції по зберіганню, купівлі-продажу свідчать про фактичне їх здійснення, що підтверджується фактичними обставинами справи та усіма необхідними первинними дкументами.
Наслідком цих господарських операцій позивача з контрагентами було фактичне отримання сільськогосподарської продукції у повному обсязі за договорами зберігання, а потім за договорами купівлі-продажу.
Факт отримання позивачем сільськогосподарської продукції доводить наявність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих ним на себе господарських зобов`язань. Договори купівлі-продажу, що укладалися позивачем з ТОВ «АТД Пігмаліон», ТОВ «Дельфа-М», ТОВ «Мар-Та» і ТОВ «Спец-Агро» були чинним на момент їх виконання та повністю виконані усіма сторонами.
Отже, вищенаведені спірні господарські операції по зберіганню, купівлі-продажу, комісії, перевезенню були здійснені усіма сторонами, що підтверджується документально, та фактичними обставинами. Тобто, господарські операції позивача з даними контрагентами носили реальний характер, підтверджено належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, складеними належним чином зареєстрованими юридичними особами та платниками ПДВ. 
Також, окрім іншого, ще необхідно додатково зазначити й про те, що в провадженні Слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Миколаївській області перебувало кримінальне провадження №32012160000000006 за ч.3 ст.212 КК України.
Як видно з матеріалів справи, у вказаному вище кримінальному провадженні, органами досудового слідства зокрема,  досліджувались і спірні господарські операції позивача з ТОВ «АТД Пігмаліон», ТОВ «Дельфа-М», ТОВ «Мар-Та» та ТОВ «Спец-Агро», в результаті чого, слідчий, з урахуванням експертного висновку, дійшов висновку про те, що усі висновки спірного акту перевірки від 08.07.2011р. №13/23-016-34355917 документально та нормативно не підтверджено. 
У зв`язку із зазначеними обставинами, постановою слідчого від 07.08.2014р. вказане вище кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб ТОВ «Людмилівський елеватор» складу кримінального правопорушення (а.с.136-154 т.5).
До того ж, як вже зазначалося вище, в рамках вказаного кримінального провадження слідчим призначалася судово-економічна експертиза, яка була виконана Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз. На вирішення експертів поставлено, серед іншого, питання чи підтверджуються розміри матеріального збитку, постановленого матеріалами документальної перевірки в акті від 08.07.2011р. №13/23-016-34355917.
Так, згідно з висновком експертів від 28.03.2014р. №12765/13-45/3360/3361/3362/3363/3364/14-45, висновки спірного акту від 08.07.2011р. №13/23-016-34355917 в частині завищення ТОВ «Людмилівський елеватор» податкового кредиту на суму 1355399,7 грн. документально та нормативно не підтверджуються, а на суму 9579,47 грн. – підтвердити або спростувати не видається за можливе у зв`язку з відсутністю в повному обсязі документів бухгалтерського та податкового обліку (а.с.160-199 т.5).
Крім того, судова колегія приймає до уваги та вважає за необхідне наголосити й  тому, що згідно з вимогами цивільного та податкового законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпція правомірності рішень платника податку (пп.4.1.4 п.4.1.ст.4 ПКУ), а відповідно до ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має виключно індивідуальний характер. Тобто, якщо контрагент позивача не виконав своїх податкових зобов`язань, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, і платник податків (замовник робіт), в свою чергу, в даному випадку, не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
При чому, одночасно також слід зазначити й про той факт, що вищенаведені висновки апеляційного суду повністю узгоджуються як з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними зокрема, в постановах від 01.06.2010р. (справа №21-573во10), від 31.01.2011р. (справа №21-47а10), так і позицією Верховного Суду, висловленою зокрема, в постановах від 17.01.2018р. (справа №804/2529/18), від 24.01.2018р. (справа №824/942/13а), від 20.02.2018р. (справа №817/149/17), від 14.03.2018р. (справа №803/1198/16), від 27.03.2018р. (справа №816/809/17), від 12.04.2018р. (справа №804/698/16), від 07.08.2018р. (справа №808/760/16), від 31.01.2019р. (справа №802/548/15-а), від 03.10.2019р. (справа №813/4079/15) та інш. при вирішенні спорів цієї категорії, а також з практикою Європейського Суду з прав людини (справи «Інтерсплав проти України» (2007 рік, заява №803/02), «Булвес АД проти Болгарії» (2009 рік, заява №3991/03), «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік, заява №6689/03)). 
Таким чином, враховуючи вищезазначене, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про наявність усіх законних підстав для часткового задоволення позову в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.07.2011р. №0000122300 і від 30.08.2011р. №0000172300.
До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.195,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області – залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 25.11.2020р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                      Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                 І.П. Косцова 

                                                                                В.О. Скрипченко