Постанова
Іменем України 
 
14 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 202/1650/19
провадження № 61-5559св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач - Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О., у справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2019 року Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (далі - КП «Дніпроводоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення.
 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживають в квартирі АДРЕСА_1 , користуються послугами з водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Дніпроводоканал», однак плату за надані послуги не здійснюють, в зв`язку з чим у них утворилась заборгованість за період з 01 січня 1999 року до 25 листопада 2015 року в розмірі 58 330 грн 26 коп.
Ураховуючи викладене, КП «Дніпроводоканал» просив стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 45 000 грн 59 коп., з яких: 24 590 грн 52 коп. основний борг, 3 149 грн 19 коп. 3 % річних та 17 260 грн 88 коп. інфляція та з ОСОБА_2 заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01 грудня 2015 року до 31 липня 2018 року в розмірі 13 329 грн 67 коп., з яких: 3 282 грн 62 коп. основний борг, 2 078 грн 59 коп. 3 % річних, 7 948 грн 46 коп. інфляція.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року у складі судді Шавули В. С. позов КП «Дніпроводоканал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Дніпроводоканал» заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01 грудня 2015 року до 31 липня 2018 року в розмірі 13 329 грн 67 коп., з яких: 3 282 грн 62 коп. основний борг, 2 078 грн 59 коп. 3 % річних, 7 948 грн 46 коп. інфляція.
У іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат
 
Суд виходив із того, що 25 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Починаючи із грудня 2015 року обов`язок щодо утримання та сплати комунальних послуг, у тому числі послуг водопостачання та водовідведення, за вказаною адресою виник у ОСОБА_2 , як власника нерухомого майна. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань щодо оплати послуг за водопостачання і водовідведення в неї утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню. 
Щодо позовних вимог до ОСОБА_1 , то вони не підлягають задоволенню в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.
 
Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 січня 2020 року справу призначено до розгляду в апеляційному суді на 24 лютого 2020 року.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року знято з апеляційного розгляду цю справу, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року закрито, апеляційну скаргу повернуто ОСОБА_2 .
 
Суд апеляційної інстанції постановив, що під час розгляду справи було з`ясовано, що ОСОБА_2 не зверталася до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, відповідно до частини першої статті 284 ЦПК України. Порядок перегляду заочного рішення було порушено ОСОБА_2 , тому її апеляційна скарга є передчасною і апеляційне провадження, відкрите судом за цією апеляційною скаргою, підлягає закриттю.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2020 року до Верховного Суду,  ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, просила скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не є заочним, тому обмеження права ОСОБА_2 на його апеляційне оскарження є безпідставним.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу КП «Дніпроводоканал» зазначило, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки не містить обґрунтування неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року і витребувано з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 202/1650/19.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги і правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
Загальні засади заочного провадження передбачені статтями 280-289 ЦПК України.
 
Виходячи зі змісту статті 224 ЦПК України 2004 року, визначено чотири умови, сукупність яких дає можливість суду ухвалити заочне рішення: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
 
У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів (частина друга статті 280 ЦПК України).
 
Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з  особливостями, встановленими главою 11 «Заочний розгляд справи» (стаття 281 ЦПК України).
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2019 року відкрито провадження у цій справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а. с. 52).
 
15 липня 2019 року ОСОБА_2 отримала ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2019 року з копією позовної заяви та доданими до неї документами, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 56).
 
31 липня 2019 року ОСОБА_1 подав до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову та застосувати строки позовної давності (а. с. 57-63).
 
Враховуючи положення статті 19, частини п`ятої статті 279, частини восьмої статті 279, статей 280, 281 ЦПК України та взявши до уваги неявку без поважних причин належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання відповідачів, відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення судом, Ленінський районний суд м. Дніпропетровська ухвалив проводити розгляд справи у заочному порядку.
 
Структура і зміст заочного рішення визначаються загальними правилами, передбаченими статтею 265 ЦПК України. Воно, як і звичайне судове рішення, складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. Водночас особливості розгляду справи в порядку заочного провадження відображаються у змісті заочного рішення.
 
Відповідно до статті 282 ЦПК України за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача (частина перша статті 284 ЦПК України).
 
Частинами третьою та четвертою статті 287 ЦПК України передбачено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
 
У найменуванні рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року наявне найменування «заочне». У резолютивній частині цього рішення роз`яснено строк і порядок оскарження заочного рішення суду: «апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин». 
 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, і тому вважаються законними та обґрунтованими, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. 
 
Учасники справи не вправі робити висновок про те, що ухвалене рішення суду не є заочним у зв`язку з недотриманням судом першої інстанції вимог статей 280-289 ЦПК України.
 
Рішення суду першої інстанції, визначене, як заочне, повинно оскаржуватися у тому порядку, який визначений цивільним процесуальним законодавством України.
 
Як встановлено судом апеляційної інстанції та не спростовується матеріалами справи, ОСОБА_2 до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року не зверталась.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження та повернення апеляційної скарги ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року, як поданої передчасно.
 
Отже, оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків Дніпровського апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року без змін. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням норм процесуального права і підстави для задоволення касаційних скарг відсутні.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
 
Керуючись статтями 141, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                              Ю. В. Черняк

           І. А. Воробйова

          Д. Д. Луспеник