ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5031/20 Справа № 186/1451/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк”, приватний виконавець Теличко Віктор Анатолійович, на рішення (дії) приватного виконавця, -

в с т а н о в и л а:

       У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення (дії) приватного виконавця, вказавши заінтересованими особами - АТ КБ “ПриватБанк”, приватного виконавця Теличко В.А.
       Вказував, що 23 січня 2020 року під час зняття з карткового рахунку НОМЕР_1 коштів, йому відмовлено в видачі готівки, з зазначенням - «накладено арешт». Кошти він намагався зняти з карткового рахунку, який був відкритий в АТ «Державний ощадний банк України», філія - Дніпропетровське обласне управління (надалі - АТ «Ощадбанк»), на який зараховувалися щомісячні страхові виплати, які перераховувалися Фондом соціального страхування, в зв`язку з стійкою втратою працездатності.
       Зазначав, що звернувшись безпосередньо до керівництва філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» стосовно арешту грошових коштів на картковому рахунку НОМЕР_1 , йому повідомлено, що згідно постанови приватного виконавця Теличка В.А. виконавчого округу Дніпропетровської області за виконавчим документом: виконавчий лист №186/1451/18, виданий Першотравенським міським судом, про стягнення з нього на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору, яка станом на 21 червня 2018 року, складається: з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1 785 грн.04 коп., нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 30 916 грн.84 коп., заборгованості за пенею в розмірі 13 530 грн.39 коп., штрафів в розмірі 500 грн. фіксована частина та 2 311 грн.61 коп. процентна складова, а всього: 49 043 грн.88 коп., а також судового збору по справі в розмірі 1 762 грн., накладено арешт не тільки на даний картковий рахунок (рахунок, на який зараховувалися щомісячні страхові виплати у зв`язку з стійкою втратою працездатності), але також арештований картковий рахунок, на який перераховувалася пенсійна виплата у зв`язку з інвалідністю, тобто пенсія по інвалідності.
       Посилаючись на неправомірність дій приватного виконавця, просив суд визнати неправомірними дії приватного виконавця Теличка В.А. виконавчого округу Дніпропетровської області під час відкриття та виконання виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_1 , визнати постанову про накладення арешту на банківські картки (рахунки): НОМЕР_1 (UAH) та НОМЕР_2 (UAH), відкриті в АТ «Державний ощадний банк України», філія - Дніпропетровське обласне управління незаконною; постановити окрему ухвалу в зв`язку з порушенням законодавства приватним виконавцем Теличком В.А.
       Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року в задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив скасувати ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу, постановити окрему ухвалу у зв`язку з виявленими порушеннями законодавства та недоліків в діяльності приватного виконавця.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на наступне: в копіях матеріалів виконавчого провадження ВП №60733601 відсутня постанова про відкриття провадження з індефікатором доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, що викликає сумніви в достовірності наданих до суду копій матеріалів; виконавець мав право на безпосередній доступ до інформації про боржників та їхнє майно; станом на 27 лютого 2020 року жодного винесеного приватним виконавцем Теличком В.А. документа ОСОБА_1 не отримано.
       Приватним виконавцем Теличко В.А. надано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість ухвали місцевого суду, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року залишити без змін.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, вона підлягає розгляду в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.
       Судом першої інстанції встановлено, що Першотравенським міським судом Дніпропетровської області було видано АТ КБ «ПриватБанк» виконавчий лист на виконання рішення суду в цивільній справі №186/1451/18 від 30 жовтня 2018 року, згідно якого стягнуто з ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, яка, станом на 21 червня 2018 року, складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1 785 грн.04 коп., нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 30 916 грн.84 коп., заборгованості за пенею в розмірі 13 530 грн.39 коп., штрафів в розмірі 500 грн. фіксована частина та 2 311 грн.61 коп. процентна складова, а всього в розмірі 49 043 грн.88 коп. /а.с.11-14,38/.
       27 листопада 2019 року приватний виконавець Теличко В.А. отримав від АТ КБ «ПриватБанк» заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом в цивільній справі №186/1451/18 /а.с.39/.
       Цього ж дня /27 листопада 2019 року/ приватний виконавець Теличко В.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №60733601 та ще чотири постанови: 1)постанову про стягнення з боржника основної винагороди; 2)постанову про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження; 3)постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення; 4)постанову про арешт коштів, що містяться на рахунках боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом у межах суми звернення стягнення, які разом з викликом боржника до приватного виконавця рекомендованим листом №4908734188030 28 листопада 2019 року направив боржнику у виконавчому провадженні ОСОБА_1 , про що свідчить квитанція пошти /а.с. 40-46/.
       Того ж дня /27 листопада 2019 року/ приватний виконавець Теличко В.А. зробив ряд запитів до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, ІС ДП «НАІС» щодо наявності у боржника ОСОБА_1 доходів та транспортних засобів, на які отримав 28 листопада 2019 року відповідні відповіді, з яких вбачається, що окрім пенсії, боржник офіційних доходів та транспортних засобів не має /а.с.48,49,55,56/.
       06 грудня 2019 року приватний виконавець зробив запит до восьми українських банків щодо наявності в боржника ОСОБА_1 рахунків /а.с.47/.
       09 січня 2020 року приватний виконавець отримав відповідь від АТ «Державний ощадний банк України», в якій зазначено про наявність в боржника ОСОБА_1 рахунків НОМЕР_3 та НОМЕР_4 та в подальшому направив до цього банку постанову про арешт коштів, що містяться на рахунках боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом у межах суми звернення стягнення /а.с. 59,46/.
       23 січня 2020 року ОСОБА_1 не зміг зняти кошти з власних карткових рахунків відкритих в АТ «Державний ощадний банк України», про що зазначив у своїй скарзі /а.с.1/.
       23 січня 2020 року ОСОБА_1 , звернувся до приватного виконавця з письмовою заявою про зняття арешту з рахунків НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , додавши інформацію про те, що ці рахунки призначені для виплати пенсії та страхових виплат соціального страхування /а.с.60/.
       23 січня 2020 року приватний виконавець виніс постанову про зняття арешту з коштів, що містяться на рахунках НОМЕР_3 та НОМЕР_4 та в той же день надіслав копію зазначеної постанови АТ «Державний ощадний банк України» /а.с.62/.
       27 січня 2020 року АТ «Державний ощадний банк України» отримало копію постанови про зняття арешту з коштів від 23 січня 2020 року /а.с.65/.
       28 січня 2020 року ОСОБА_1 , звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області зі скаргою на рішення (дії) приватного виконавця /а.с.4/.
       Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що 27 листопада 2019 року приватний виконавець, приймаючи під час відкриття виконавчого провадження постанову про арешт коштів, що містяться на рахунках боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом у межах суми звернення стягнення діяв у межах та спосіб передбачений законом, в цій постанові виконавець зазначив, що не підлягають арешту кошти, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. АТ «Державний ощадний банк України» не мало законних підстав накладати арешт на рахунки ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та було зобов`язане повідомити виконавця про цільове призначення рахунків та повернути постанову виконавця про арешт коштів без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» після отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом 23 січня 2020 року виніс постанову про зняття арешту з коштів, що містяться на рахунках НОМЕР_3 та НОМЕР_4 та в той же день надіслав копію зазначеної постанови АТ «Державний ощадний банк України» /а.с.62/.
       Враховуючи наведені обставини, місцевий суд дійшов висновку, що приватний виконавець діяв у межах та у спосіб передбачений Законом України «Про виконавче провадження».
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, зважаючи на наступне.
       Положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
       Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
       Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
       За змістом статті 56 Закону України №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
       Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
       Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збора, витрат виконавчого провадження,штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
       Частиною 1 статті 28 Закону України № 1404-VIII встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження(далі — документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження,надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
       Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що станом на 27 лютого 2020 року жодного винесеного приватним виконавцем Теличком В.А. документа ОСОБА_1 не отримано, оскільки з копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що документи виконавчого провадження приватним виконавцем надіслані ОСОБА_1 . Та обставина, що скаржник не мешкає за місцем своєї реєстрації та не отримував відповідну поштову кореспонденцію не свідчить про наявність порушень в діях приватного виконавця.
       На реалізацію вищенаведених положень Закону України №1404-VIII приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.
       Відповідно до частини 3 статті 52 Закону України №1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом,кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
       Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 59 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банка документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом,а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини 1 статті 34 цього Закону.
       Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 59 Закону України №1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
       Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
       З наведених норм права убачається, що у разі невиконання боржником рішення добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому, стаття 48 Закону України №1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
       Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини 3 статті 52 Закону України №1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешта, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешта із цих коштів згідно із частиною 4 статті 59 Закону України №1404-VIII.
       Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України Про виконавче провадження).
       За таких обставин, встановивши, що 28 грудня 2019 року АТ “Ощадбанк” листом не повідомило приватного виконавця про цільове призначення рахунків боржника, зазначивши сам факт їх наявності та не повернуло постанову приватного виконавця про арешт зазначених рахунків без виконання, крім того, зважаючи на те, що одразу після повідомлення боржником приватного виконавця заявою про спеціальний статус рахунків боржника, приватний виконавець невідкладно зняв арешт з таких рахунків постановою від 23 січня 2020 року, місцевий суд обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог скарги.
       Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. 
       Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає. 
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

       Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.