ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1607/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №698/225/20 Категорія: 310000000 	Баранов О. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       21 вересня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Новікова О.М.
за участю секретаря Торопенко Н.М.        

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 13 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів, - 

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що 04 вересня 2012 року між нею та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Катеринопільського районного управління юстиції Черкаської області.
Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем ОСОБА_2 
15 жовтня 2019 року Катеринопільським районним судом Черкаської області було видано судовий наказ про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_3 з ОСОБА_1 в розмірі ј всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вказаний судовий наказ про стягнення аліментів було звернуто до примусового виконання до Катеринопільського відділу ДВС у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та відкрито виконавче провадження №61188957. 
Однак, відповідач з 19 липня 2019 року аліменти сплатив лише два рази, в лютому 2020 року в сумі 410,00 грн. та в березні 2020 року в сумі 810, 00 грн. Таким чином, згідно з розрахунком заборгованості наданим державним виконавцем, прострочення зі сплати аліментів станом на 31 березня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 7887,08 грн., а загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 19 липня 2019 року по 31 березня 2020 року станом на 16 квітня 2020 року становить 12357,28 грн.
Позивач зазначила, що враховуючи, що сума неустойки (пені) за порушення ОСОБА_1 аліментних зобов`язань становить 12357,28 грн., що перевищує суму заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, тому стягнення пені підлягає в межах наявної заборгованості по аліментам, тобто у розмірі 7887,08 грн. 
Позивач зазначила, що ухиляючись від сплати аліментів відповідач ставить її у скрутне матеріальне становище, так як вона є інвалідом другої групи і вижити на пенсію дуже важко, що в свою чергу шкодить інтересам дитини, яка є інвалідом дитинства.
На підставі вищевикладеного позивач ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 7887,08 грн., та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати за правничу допомогу в сумі 17000, 00 грн.
Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 13 травня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 7887,08 грн.; витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1700 грн.; судовий збір в розмірі 840,80 грн., від сплати якого позивача було звільнено на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтував свої висновки тим, що в результаті несвоєчасної сплати аліментів з вини відповідача виникла заборгованість, а відтак наявні передбачені законом підстави для покладення на відповідача відповідальності за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки, яка не повинна перевищувати розміру боргу по аліментам.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним й необгрунтованим, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 13 травня 2020 року про стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог.
Апеляційні вимоги мотивував тим, що з часу реєстрації шлюбу до лютого 2020 року, він проживав разом з позивачкою однією сім`єю, та разом вели спільне господарство. Він за рахунок власних коштів та особистих трудових внесків здійснював поточні та капітальні ремонти будинковолодіння, яке належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, повністю забезпечував сім`ю матеріально. За період спільного проживання позивач не висувала йому будь-яких вимог щодо сплати аліментів на утримання дитини, оскільки всіма видами його доходів вона розпоряджалася особисто, про існування судового наказу він дізнався лише в лютому 2020 року.
Після видачі судового наказу та нарахування суми аліментів, яка підлягає сплаті за шість місяців, він не спроможний був погасити відразу всю суму заборгованості, так як єдиним джерелом доходу є його пенсія яку він отримує по інвалідності, і її розмір складає 1638 грн./міс. Апелянт зазначає, що для погашення всієї суми заборгованості йому необхідний був час, щоб оформити банківський кредит чи іншу позику коштів для цієї мети, оскільки інших доходів він не має. Також на його утриманні та догляді перебуває рідний брат ОСОБА_4 , який є інвалідом та потребує сторонньої допомоги. На час розгляду справи він погасив заборгованість по аліментам перед ОСОБА_2 . Наголосив, що від часу коли йому стало відомо про зобов`язання сплачувати аліменти, жодного дня він не ухилявся від їх сплати, тому не вбачає своєї вини у виникненні заборгованості.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст.369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому вказала, що заперечує проти апеляційної скарги, оскільки вимоги, викладені в ній є незаконними та необґрунтованими. Зазначила, що їх спільний з відповідачем син ОСОБА_3 , є дитиною – інвалідом та має серйозні проблеми зі здоров`ям, діагноз: бронхіальна астма ст.ІІ середньої важкості, ДНІІ початкової прояви емфіземи, а відповідно потребує постійного лікування та дороговартісних препаратів (інгаляторів). Посилається на те, що вона є інвалідом другої групи, їй важко знайти роботу, і вони з дитиною проживали на її соціальну пенсію. Відповідач ОСОБА_1 знав про необхідність надання допомоги на утримання їхньої неповнолітньої хворої дитини, мав для цього кошти, оскільки має у власності земельну ділянку – пай, яку здає в оренду та отримує орендну плату, періодично їздить за межі України на заробітки, але умисно уникав виконання цього обов`язку, і доводів на те, що його вина у виникненні заборгованості по аліментах відсутня, не надав ніяких.
Крім того, зазначила, що її звернення до суду про стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів та рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 13 травня 2020 року, так збурило батька дитини – ОСОБА_1 , що він 04 червня 2020 року прийшов в помешкання де вона проживає з сином і вимагав, щоб вона - позивачка відмовилася від пені, та почав забирати дитячі речі, які належать сину – спортивний велосипед та комп`ютер, вважаючи, що ці речі він купив сам, та вчинив скандал, в наслідок чого позивач вимушена була викликати поліцію, в результаті відносно ОСОБА_1 був складений адміністративний протокол за ст.173-2 КУпАП та виданий терміновий заборонний припис стосовно кривдника за вчинення психологічного насильства відносно сина.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 13 травня 2020 року без змін. Стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на правничу допомогу в сумі 1000, 00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно ст.263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого з відповідача за судовим наказом Катеринопільського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2019 року стягнуті аліменти у розмірі ј всіх доходів відповідача ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.17).
       Згідно постанови головного державного виконавця Катеринопільського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Полтавської А.О. про відкриття виконавчого провадження від 07 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного судового наказу №698/574/19 (а.с.18).
        В наслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 свого обов`язку, виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 7887,08 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів - ВП №61188957 виданого головним державним виконавцем Катеринопільського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Полтавською А.О. (а.с.16).
Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Відповідно до частин 1,2 ст. 196 СК України уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Суд першої інстанції, встановивши, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини за судовим наказом, виникла заборгованість по сплаті аліментів, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені, передбаченої ст. 196 СК України.
Однак при проведенні розрахункунеустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд допустив помилку, яка суперечить правовій позиції викладенійВеликою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18), відповідно до якої, з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості по аліментах, розмір неустойки (пені) по аліментах необхідно розраховувати наступним чином:
липень 2019 року: нарахована сума аліментів 444,08 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. – заборгованість складає 444,08 грн. х пеня (1%) х 260 дні = 1154,61 грн. - сума неустойки (пені);
серпень 2019 року: нарахована сума аліментів 1059,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. - заборгованість складає 1059,00 грн. х пеня (1%) х 229 дні = 2425,11 грн. - сума неустойки (пені);
вересень 2019 року: нарахована сума аліментів 1059,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. - заборгованість складає 1059,00 грн. х пеня (1%) х 199 днів = 2107,41 грн. – сума неустойки (пені);
жовтень 2019 року: нарахована сума аліментів 1059,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. - заборгованість складає 1059,00 грн. х пеня (1%) х 168 днів = 1779,12 грн. – сума неустойки (пені);
листопад 2019 року: нарахована сума аліментів 1059,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. - заборгованість складає 1059,00 грн. х пеня (1%) х 138 днів = 1461,42 грн.– сума неустойки (пені);
грудень 2019 року: нарахована сума аліментів 1109,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. – заборгованість складає 1109,00 грн. х пеня (1%) х 107 днів = 1186,63 грн.– сума неустойки (пені);
січень 2020 року: нарахована сума аліментів 1109,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. - заборгованість складає 1109,00 грн. х пеня (1%) х 76 днів = 842,84 грн. – сума неустойки (пені);
лютий 2020 року: нарахована сума аліментів 1109,00 грн. сплачена сума аліментів 410,00 грн. - заборгованість складає 699,00 грн. х пеня (1%) х 47 днів = 328,53 грн. – сума неустойки (пені);
березень 2020 року: нарахована сума аліментів 1109,00 грн. сплачена сума аліментів 810,00 грн. - заборгованість складає 299, 00 грн. х пеня (1%) х 16 днів = 47,84 грн. – сума неустойки (пені).
Загальна сума пені за порушення ОСОБА_1 аліментних зобов`язань з липня 2019 року по березень 2020 року становить 11333, 51 грн.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що помилка допущена судом першої інстанції при розрахунку розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не впливає на розмір неустойки (пені) стягненої судом першої інстанції з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 , і приймаючи рішення суд правильно застосував до спірних правовідносин ст.196 СК України, обмеживши загальну суму пені за прострочення сплати аліментів до 7887,00 грн. – суми заборгованості по сплаті аліментів. Саме таку суму просила стягнути позивач з відповідача.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів згідно довідки від 12 травня 2020 року №/19.8-51/141, виданої в.о. начальником відділу Катеринопільського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Полтавською А.О., колегія суддів до уваги не бере, оскільки з липня 2019 року по січень 2020 року відповідач ОСОБА_1 в рахунок аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , жодних коштів не сплатив, частково сплатив аліменти в лютому та березні 2020 року, у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідачем аліментів і виникла пеня за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , а вищезазначена довідка свідчить про відсутність заборгованості по аліментах станом на 01 травня 2020 року (а.с.44).
Щодо доводів відповідача про те, що заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла на час подання позову, сталася не з його вини, оскільки про судовий наказ про стягнення аліментів на утримання дитини він дізнався лише в лютому 2020 року, а до того часу вони з позивачкою проживали однією сім`єю і він повністю забезпечував сім`ю матеріально, і за період спільного проживання позивач не висувала йому будь-яких вимог щодо сплати аліментів на утримання дитини, а також те, що він має скрутне матеріальне становище, є інвалідом ІІІ групи та доглядає за братом ОСОБА_4 , який також є інвалідом ІІІ групи, то вони не спростовують висновків суду щодо наявності передбачених законом підстав для стягнення неустойки (пені) у зв`язку із наявністю у відповідача прострочення по сплаті аліментів.
Так, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п.22 роз`яснив, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів.
Відповідач, як боржник у виконавчому провадженні мав би отримати розрахунок заборгованості по аліментам від виконавця та перевірити повноту та правильність сплати ним аліментів.
Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не довів відсутність своєї вини в простроченні сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , а тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів. 
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Як вбачається з матеріалів справи, 09 квітня 2020 року між ОСОБА_2 та адвокатом Полежакою В.Ф. укладено договір про надання консультаційних і юридичних (правничих) послуг (а.с.9). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката Полежаки В.Ф., з якого вбачається, що позивачем сплачено 1700 грн. (а.с.8); квитанцію до прибуткового касового ордеру №62 від 16 квітня 2020 року, згідно якого ОСОБА_2 сплатила 1700 грн., підстава: підготовка позовної заяви про стягнення пені за прострочення по аліментам (а.с.1).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки матеріалами справи документально підтверджуються понесені витрати позивачем ОСОБА_2 на отримання правничої допомоги, а відповідач ОСОБА_1 не подавав клопотання про зменшення їх розміру, тому суд першої інстанції стягуючи з відповідача на користь позивача понесені позивачем витрати на правничу допомогу, діяв відповідно до вимог закону.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 ставить питання про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на її користь витрат на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн., приєднавши при цьому до відзиву договір про надання консультаційних і юридичних (правничих) послуг укладений з адвокатом Полежакою В.Ф. від 09 вересня 2020 року (а.с.69), розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката Полежаки В.Ф., з якого вбачається, що позивачем сплачено 1000 грн. (а.с.70); квитанцію до прибуткового касового ордеру №17 від 14 вересня 2020 року, згідно якого ОСОБА_2 сплатила 1000 грн., підстава: відзив на апеляційну скаргу (а.с.71). 
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Колегія суддів вважає, що винагорода за підготовку та подання до Черкаського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 в даній справі є такою, що відповідає в повній мірі складності справи, обсягу проведеної роботи та наданим послугам, а тому, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000 грн. понесені позивачем ОСОБА_2 .
З огляду на вище викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Згідно з вимогами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 13 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді