РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2020 року м. Рівне
Справа № 570/2438/19
Провадження № 22-ц/4815/588/20
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Хилевича С.В., Шимківа С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від імені та в інтересах якого діє законний представник-опікун ОСОБА_2 ,
орган опіки та піклування: Служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації про виділ  частки із майна, що є у спільній частковій власності,

за участю позивачки, її представника-адвоката Мазурка В.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу законного представника малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 6 лютого 2020 року в складі судді Штогуна О.С., проголошене в 8 год. 58 хв. в м. Рівне, дата складання повного судового рішення – 10 лютого 2020 року, 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє законний представник-опікун ОСОБА_2 про виділ  частки із майна, що є у спільній частковій власності.
В обґрунтування позовної вимоги вказує на те, що їй на праві приватної часткової власності належить 1/6 частина приміщення виробничо-складської будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1 . З технічної точки зору її частка може бути виділено в натурі, як окремий об`єкт нерухомого майна.
Позов мотивує тим, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №115448066 від 27 лютого 2018 року їй на праві приватної спільної часткової власності належить 1/6 частини виробничо-складської будівлі по АДРЕСА_1 .
Право власності набуто на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Рівненською державною нотаріальною конторою за Р№1442412856246.
Крім того, відповідно до вищевказаного Свідоцтва право на частки виробничо-складської будівлі по АДРЕСА_1 мають відповідачі.
Згідно висновку щодо технічної можливості виділу частки в натурі об`єкта нерухомого майна №259 від 23 квітня 2019 року за технічними показниками об`єкт нерухомого майна виробничо-складська будівля має окремий вхід, відокремлені інженерні мережі, тому не порушуючи будівельних норм та правил може бути виділено в окремий об`єкт.
Виділ їй в натурі 1/6 частки із майна, що є у спільній частковій власності, а саме виробничо-складської будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1 за технічними показниками можливий без порушення будівельних норм.
На підставі викладеного просить виділити їй в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності, а саме 1/6 частку виробничо-складської будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1 згідно висновку щодо технічної можливості виділу частки в натурі об`єкта нерухомого майна, право спільної часткової власності припинити.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 6 лютого 2020 року позов задоволено. 
Виділено ОСОБА_1 в натурі, як окремий об`єкт нерухомого майна 1/6 частку виробничо-складської будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1 і перебуває у спільній частковій власності, а саме: 39% приміщення №1 площею 171,4 кв.м згідно варіанту виділу передбаченого висновком судової будівельно-технічної експертизи №191104/1/С від 5 листопада 2019 року та припинено її право спільної часткової власності на зазначене майно.
Рішення мотивовано тим, що оскільки згідно, наданого позивачем, висновку судової будівельно-технічної експертизи, виділ 1/6 частки, що належить ОСОБА_1 , з виробничо-складської будівлі за адресою АДРЕСА_1 є технічно можливим, то позовні вимоги ОСОБА_1 про виділ частки в натурі із майна, що є у спільній частковій власності підлягають до задоволення в повному обсязі.
У апеляційній скарзі законний представник малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_2 покликається на незаконність рішення суду в зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зазначає, що у дослідній частині висновку експерта № 191104/1/С судової будівельно-технічної експертизи від 5 листопада 2019 року, на який послався суд в оскаржуваному рішенні, вказано, що в спірній будівлі склався певний порядок користування.
Проте, будь-які докази того, що такий порядок користування склався, позивачка суду не надала та вони у справі відсутні, оскільки, ні ОСОБА_3 , ні вона не користуються спірною будівлею взагалі, що було визнано позивачкою в судовому засіданні.
Крім того, без її дозволу позивачка ще до подачі позову у даній справ на підставі договору позички №178/2017 від 1.03.2018 року самовільно визначену нею частину будівлі в натурі передала приватному підприємцю для здійснення підприємницької діяльності, чим порушила вимоги ч. 2 ст. 319 та ч. 1 ст. 358 ЦК України. 
Вважає, що висновок суду про те, що для вирішення питання про виділ в натурі частки нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, основним є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки, не відповідає в повній мірі вимогам Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України N955 від 18.06.2007 року, оскільки, згідно Додатку 2 до вказаної Інструкції у висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна обов`язково зазначаються вартість частки, яка виділяється та назва документа, розмір земельної ділянки, якими підтверджується право власності чи користування земельною ділянкою.
Однак, у Висновку № 191104/1/С відсутня оцінка, як об`єкта в цілому, так і частини приміщення, яку хоче виділити ОСОБА_1 .
Також, звертає увагу на те, що частина будівлі, визначена у висновку для виділення ОСОБА_1 , є значно краще оснащена, зокрема, наявні відокремлені інженерні мережі, про що зазначено у висновку щодо технічної можливості виділу частки в натурі об`єкта нерухомого майна № 259 від 23.04.2019 року.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
ОСОБА_2 та її представник-адвокат Пашкевич І.А. у судове засідання не з`явилися. Від обох надійшли письмові заяви про відкладення розгляду справи через запровадження в Україні карантину.
Вислухавши думку осіб, що з`явилися у судове засідання, колегія суддів визнає необґрунтованим та вважає можливим розглянути справу у їх відсутність.
Постанова Кабінету Міністрів України №211від 11.03.2020 не зупинила роботу судів і не містить заборони участі сторін у судових засіданнях, з 12.05.2020 карантинні заходи пом`якшені, дозволена робота адвокатських офісів, а тому повторна неявка ОСОБА_2 та її представника у судове засідання не є підставою для повторного відкладення розгляду справи.
Крім того, адвокат Пашкевич І.А. 10.06.20 р. ознайомлювалася із матеріалами справи у суді, а 19.06.20р.-отримала копію технічного запису судового засідання. 
Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 27 лютого 2018 року Другою Рівненською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване за номером 2-46, на майно ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 1/2 частину виробничо-складської будівлі (літ. Б-1), що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Спадкоємцями ОСОБА_4 за вказаним свідоцтвом в рівних долях по 1/3 кожному є його мати ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_3 .
На підставі вказаного свідоцтва за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності 1/6 частину виробничо-складської будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №115448066 від 27 лютого 2018 року.
Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого повторно 07 серпня 2018 року ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Розпорядженнями голови Рівненської районної державної адміністрації №357 від 05 вересня 2018 року і №379 від 13 вересня 2018 року встановлено опіку над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначено опікуном малолітнього ОСОБА_3 та належного йому майна ОСОБА_2 . 
Сторонами не заперечується, що ОСОБА_5 являється матір`ю ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_2 . 
Із запиту приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г. №1173/02-14 від 23 вересня 2019 року вбачається, що спадкоємцями майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Згідно доповнення до опису майна дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування складеного 30 вересня 2019 року до складу майна щодо якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виступає спадкоємцем, входить Ѕ частина виробничо-складської будівлі в АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, та 1/6 частина вказаної будівлі, що належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину.
Таким чином, ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 1/6 частина виробничо-складської будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а власниками решти частини вказаної будівлі є відповідачі. 
За приписами статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Згідно з частинами першою-другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
 Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
 Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності.
Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.
Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).
Так, згідно з пунктом 1.2 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
Відповідно до копії технічного паспорта виготовленої 13 лютого 2019 року загальна площа виробничо-складської будівлі в АДРЕСА_1 становить 1028,5 кв.м. Вона має два окремих входи і складається із двох приміщень, №1 площею 440 кв.м. та №2 площею 588,5 кв.м. 
Згідно Висновку щодо технічної можливості виділу частки в натурі об`єкта нерухомого майна №259 від 23 квітня 2019 року, складеного ФОП ОСОБА_6 , за технічними показниками об`єкт нерухомого майна 1/6 частина виробничо-складської будівлі за адресою АДРЕСА_1 , площею 171,4 кв.м має окремий вхід, відокремлені інженерні мережі, тому не порушуючи будівельних норм та правил може бути виділено в окремий об`єкт.
Відповідно до Висновку експерта №191104/1/С судової будівельно-технічної експертизи від 05 листопада 2019 року виділ 1/6 частки, що належить ОСОБА_1 , з виробничо-складської будівлі (літ. Б-1) за адресою АДРЕСА_1 з врахуванням порядку користування, що склався, є технічно можливим. За даним варіантом виділу: власнику 1/6 частки ОСОБА_1 виділяється 39% приміщення №1 площею 171,4 кв.м., а у власності співвласників 5/6 часток залишається 61% приміщення №1 площею 268,6 кв.м. та приміщення №2 площею 588,5 кв.м. загальною площею 857,1 кв.м.
У вказаному висновку експерта зазначено, що під час огляду об`єкта експертизи встановлено, що в будівлі склався певний порядок користування: власник 1/6 частки ОСОБА_1 користується частиною приміщення №1 згідно техпаспорту, площею 171,4 кв.м., розміром 14,8 х 11,58м зі сторони північних воріт. Вказана площа відмежована перегородкою. В будівлі об`єкта експертизи наявні двоє воріт, що дозволяє забезпечити окремий доступ до виділених приміщень.
Враховуючи викладене, встановивши наявність технічної можливості виділення ОСОБА_1 частини виробничо-складської будівлі за адресою АДРЕСА_1 , яка буде відповідати розміру її частки, в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що зазначення у дослідній частині висновку експерта № 191104/1/С судової будівельно-технічної експертизи від 5 листопада 2019 року про встановлення в спірній будівлі певного порядку користування не відповідає дійсності, оскільки, ні ОСОБА_3 , ні вона не користуються спірною будівлею, не заслуговують на увагу, так як експертом було зазначено у висновку лише про користування частиною будівлі ОСОБА_1 та будь-які покликання на користування нею ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у висновку відсутні.
Покликання ОСОБА_2 на відсутність у висновку експерта № 191104/1/С оцінки, як об`єкта в цілому, так і частини приміщення, яку хоче виділити ОСОБА_1 , в даному випадку не має значення, оскільки за запропонованим експертом варіантом виділу в натурі 1/6 частки спірного нежитлового приміщення, що належить ОСОБА_1 , не передбачено відхилення від ідеальних часток співвласників та підстави для зміни часток у праві власності та стягнення відповідної компенсації на користь одного із співвласників відсутні.
Будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів про те, що частина будівлі, визначена у висновку для виділення ОСОБА_1 , є значно краще оснащена, ОСОБА_2 суду не надано.
Із висновку експерта слідує, що з інженерних мереж в об`єкті експертизи наявне лише електропостачання.
Однак, ОСОБА_2 не доведено, що в частині спірної нежилої будівлі, яка залишилась після виділення ОСОБА_1 її частки, відсутнє електропостачання.
Передача ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_2 частини спірної будівлі на підставі договору позички №178/2017 від 01.03.2018 року приватному підприємцю для здійснення підприємницької діяльності не позбавляє позивача права на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу законного представника малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 6 лютого 2020 року без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу законного представника малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 6 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25.06.2020 року.

Судді:                                                                                         Бондаренко Н.В.
      
Хилевич С.В.
                                                                               Шимків С.С.