ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/388/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: Л.О. Будішевської, С.В. Таран, 
секретар судового засідання Герасименко Ю.С.
за участю представників сторін: 
від позивача: К.І. Оляш
від відповідача: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності „Укрінтеренерго”
на рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2020 (суддя                    Невінгловська Ю.М., м. Одеса, повний текст складено 13.04.2020) 
у справі № 916/388/20 
за позовом Акціонерного товариства „Одесаобленерго” 
до відповідача: Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності „Укрінтеренерго” 
про стягнення 371415,55 грн.,                                            
                                                            В С Т А Н О В И В :

14.02.2020 Акціонерне товариство „Одесаобленерго” (далі також – АТ „Одесаобленерго”, Товариство) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності „Укрінтеренерго” (далі також – ДПЗД „Укрінтеренерго”, Підприємство) про стягнення з останнього заборгованості зі сплати вартості наданих послуг з розподілу електричної енергії у розмірі 371415,55 грн.
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати за надані послуги з розподілу електричної енергії протягом періоду з липня по грудень 2019 року, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у вказаному вище розмірі.          У відзиві на позов відповідач заперечував проти позову, посилаючись, зокрема, на те, що ДПЗД “Укрінтеренерго” розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 №1023-р визначено постачальником „останньої надії” на період з 01.01.2019 до 01.01.2021, тому Підприємство не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу, у зв`язку з чим в силу Закону України “Про ринок електричної енергії” ДПЗД “Укрінтеренерго” зобов`язане забезпечувати постачання електричної енергії у тому числі і тій категорії споживачів, з якими відмовляються укладати договори інші постачальники електричної енергії, а саме із неплатоспроможними споживачами. При цьому, відповідач, посилаючись на порядок розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання  електропостачальників, а також на загальний рівень розрахунків споживачів, стверджував про відсутність з лютого 2019 року можливості розраховуватись за отримані послуги з розподілу електричної енергії. Також відповідач зазначив, що у зв`язку із покладанням функцій постачальника “останньої надії” Підприємство було змушене приєднатись до умов договору електропостачальника про надання послуг з розподілу 19.12.2018 згідно з заявою-приєднання, умови якого він вважає дискримінаційними та обтяжливими для ДПЗД “Укрінтеренерго”, а також вважає його таким, що не відповідає вимогам законодавства, а саме приписам ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України. При цьому відповідач зазначив, що споживачі, яким здійснюється постачання електричної енергії постачальником „останньої надії”, сплачують за електричну енергію по факту наданих послуг, а Підприємство змушене платити за розподіл електричної енергії у формі попередньої оплати, тому вважає, що для відповідача склались нерівні умови як учасника ринку електричної енергії. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.04.2020 позов задоволено з мотивів обґрунтованості та правомірності позовних вимог.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ДПЗД  „Укрінтеренерго” звернулось до Південно–західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, безпідставне визнання судом обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просило змінити рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2020.
Серед доводів апеляційної скарги наведені, зокрема наступні:
- відповідач стверджує, що не отримував від позивача послуги з розподілу електричної енергії для своїх споживачів у липні та жовтні 2019 року, тому що не здійснював постачання електричної енергії споживачам Одеської області у зазначених періодах;
- господарський суд першої інстанції в порушення приписів ст. 77 ГПК України необґрунтовано послався на звіти щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД „Укрінтеренерго” за період липень-грудень 2019 року як на докази надання спірних обсягів послуг;
- в оскаржуваному судовому рішенні суд зазначив, що жодних заперечень щодо наявності боргу у відповідному розмірі відповідачем до суду не надано, однак, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву заперечував щодо позовних вимог Товариства;
- скаржник наголошує, що договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії має дискримінаційний характер та явно обтяжливі умови для ДПЗД „Укрінтеренерго”, та цей договір не було схвалено його сторонами, однак судом проігноровано відповідні доводи відповідача;
- апелянт наполягає на тому, що додатки до вищезгаданого договору сторонами не узгоджувалися, а тому судом не можуть застосовуватись положення правочину, умови якого не погоджено сторонами;
- АТ „Одесаобленерго” не надало належних доказів фактичного відпуску електричної енергії ДП «ОНПЗ», а додатки, які наявні в матеріалах справи, не являються повними та не доказують те, що останнє було споживачем «останньої надії»;
- Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, листом від 06.11.2019 № 11795/20/7-19 та від 23.01.2020 №963/20/7-20 надала роз`яснення, що дії АТ „Одесаобленерго” щодо невиконання вимог ДПЗД „Укрінтеренерго” у вимогах про відключення, будуть відповідно до п. 6.5 Типового договору покладатися на втрати Товариства.
До апеляційної скарги відповідачем додано, зокрема, копію листа НКРЕКП від 23.01.2020 № 963/20/1-20, копію листа НКРЕКП від 06.11.2019 № 11795/20/07-19, копію листа ДПЗД „Укрінтеренерго” від 09.10.2019 № 44/11-4702/пон, копію листа ДПЗД „Укрінтеренерго” від 10.09.2019 № 44/10-4550/пон, копію повідомлення про вручення 01001 0997847 1, копію листа ДПЗД „Укрінтеренерго” від 09.10.2019 № 44/10-4706/пон, копію повідомлення про вручення 01001 1002401 5, копію листа ДПЗД „Укрінтеренерго” від 07.11.2019 № 44/10-4930/пон, копію листа ДПЗД „Укрінтеренерго” від 10.12.2019 № 44/10-5148/пон, копію повідомлення про вручення 01001 0043298 0, копію листа ДПЗД „Укрінтеренерго” від 11.01.2020 № 44/10-22/пон, копію повідомлення про вручення 01001 0043594 7, копію листа ДПЗД „Укрінтеренерго” від 04.02.2020 № 44/12-187/пон, копію листа ДПЗД „Укрінтеренерго” від 01.07.2019 № 44/09-3806/пон, копію повідомлення про вручення 01001 0806808 0 та копію комерційної пропозиції №3 від 07.06.2019 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», що є додатком №1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
У тексті апеляційної скарги ДПЗД „Укрінтеренерго” неодноразово зазначало, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а в прохальній частині просило змінити рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2020 у справі № 916/388/20, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 12.05.2020 було запропоновано скаржнику уточнити вимоги апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2020 у справі № 916/388/20.          
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2020 розгляд справи №916/388/20 призначено на 04.08.2020 о 10:00 год.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість даного рішення суду.
27.05.2020 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання АТ „Одесаобленерго” про застосування положень ч. 8 ст. 80, ч. 3 ст. 269 ГПК України під час розгляду вказаної апеляційної скарги та не приймати до розгляду додані відповідачем до скарги докази, а саме копії вищезгаданих документів. 
29.05.2020 до суду надійшов лист відповідача про те, що ним буде додатково направлено до Південно-західного апеляційного господарського суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке до апеляційного господарського суду в подальшому не надійшло.
Крім того, у той же день (29.05.2020) до суду апеляційної інстанції надійшли уточнення до апеляційної скарги, в яких скаржник просив суд змінити рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2020 у справі № 916/388/20, а саме зменшити загальну суму заборгованості за розподіл електричної енергії до 343   879,71 грн., враховуючи зауваження Підприємства на розбіжності даних між сторонами, які були вказані останнім при підписанні актів приймання-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії електричними мережами АТ „Одесаобленерго”.
У судовому засіданні апеляційної інстанції 04.08.2020 представник позивача підтримав свою правову позицію щодо оскаржуваного рішення суду. Представник скаржника не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне. 
Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, АТ „Одесаобленерго” діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1345 від 06.11.2018 та проводить господарську діяльність з розподілу електричної енергії на території Одеської області. Також ДПЗД "Укрінтеренерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №1344 від 06.11.2018.
У подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2018           № 1023-р ДПЗД "Укрінтеренерго" визначено постачальником "останньої надії" на період з 01.01.2019 до 01.01.2021 на території України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
28.12.2018 ДПЗД "Укрінтеренерго" приєдналося до договору Постачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, шляхом підписання 19.12.2018 відповідної заяви-приєднання та надіслання її до АТ “Одесаобленерго” (надалі – оператор системи).
Як вбачається з вказаної заяви, відповідно до статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, Закону України „Про ринок електричної енергії”, Правил роздрібного ринку електричної енергії затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, умов договору постачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії розміщеного на сайті оператора системи розподілу АТ „Одесаобленерго” за адресою: http://www.oblenergo.odessa.ua постачальник електричної енергії ДПЗД “Укрінтеренерго” приєдналося до умов договору Постачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії (надалі – договір).
Згідно з п. 1.1 договору цей договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам, які входять в балансуючу групу постачальника, як послуги оператора системи.
Пунктом 2.1 договору встановлено, що на підставі цього договору оператор системи забезпечує недискримінаційний доступ постачальника до мереж оператора системи з метою реалізації постачальником як суб`єктом роздрібного ринку своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення діяльності Оператора системи. Оператор системи надає послуги з розподілу електричної енергії споживачам постачальника, які входять в балансуючу групу постачальника згідно з реєстром за ЕІС кодами споживачів та їх точок вимірювання. Реєстр ведеться оператором системи в електронному вигляді. Оператор системи забезпечує інформаційний обмін та контроль за режимами розподілу в обсязі, необхідному та достатньому для виконання постачальником функцій відповідного суб`єкта роздрібного ринку електричної енергії.
Постачальник здійснює оплату послуг з розподілу згідно з умовами глави 3 цього договору та інші послуги оператора системи згідно з порядком розрахунків, який є додатком 2 до цього договору (п. 2.2 договору).
У силу пп. 3.1-3.4 договору ціна договору складає вартість послуг з розподілу за сукупністю споживачів балансуючої групи постачальника. Постачальником здійснюється оплата послуг з розподілу за сукупністю споживачів, яким згідно з договорами про постачання електричної енергії розподіл забезпечує постачальник. Розрахунковим періодом для цілей цього договору є календарний місяць. Оплата послуг з розподілу здійснюється Постачальником шляхом 100-відсоткової попередньої оплати до початку розрахункового періоду відповідно до додатку 2 “Порядок розрахунків”. Попередня оплата постачальника може бути забезпечена “Банківською гарантією”.
Пунктом 4.2. договору встановлено, зокрема, обов`язок Постачальника виконувати умови цього договору; здійснювати оплату послуг з розподілу електричної енергії у повному обсязі згідно з умовами глави 3 цього договору та інших платежів, необхідність яких випливає з умов цього договору.
За положеннями пункту 9.1 договору цей договір набирає чинності з дня приєднання постачальника до умов цього договору, але не раніше ніж з 01.01.2019р. і діє протягом 1 року, якщо інший строк не зазначено в заяві-приєднання. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде письмово заявлено про припинення його дії.
Згідно з п. 10.1 договору додатками до цього договору є: № 1 „Заява-приєднання”, № 2 „Порядок розрахунків”, № 3 „Реєстр точок комерційного обліку споживачів балансуючої групи постачальника”; № 4 „Порядок зміни електропостачальника”, № 5 „Угода про погодження порядку взаємодії між оператором системи та постачальником”, які є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п. 4 додатку № 2 до договору постачальник здійснює 100-відсоткову попередню оплату послуг з розподілу електричної енергії, не пізніше останнього банківського дня місяця, що передує розрахунковому, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок оператора системи.
У п. 7 додатку №1 до договору передбачено, якщо фактичний обсяг розподіленої електричної енергії виявиться більшим, ніж обсяги закупівлі електричної енергії постачальником для споживача(ів) балансуючої групи в ДП „Енергоринок”, різниця між сумою попередньої оплати та вартістю фактично розподіленої електричної енергії повинна бути сплачена постачальником протягом 5 робочих днів з дня отримання рахунку за фактично розподілену електричну енергію.
Пунктом 9 додатку № 2 до договору визначено, що за підсумками розрахункового періоду оператор системи оформлює та направляє (надає) постачальнику акт приймання-передачі послуг з розподілу електричної енергії та акт приймання-передачі виконаних робіт на інші послуги, згідно умов цього договору. Оформлені належним чином акти постачальник повертає оператору системи у п`ятиденний термін. У разі неповернення постачальником належно підтвердженого акта та відсутності заперечень, останній вважається підтвердженим. 
Відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії АТ „Одесаобленерго” було надано послугу з розподілу електричної енергії у липні 2019 року обсягом 49233,00 кВт*год вартістю             6766,98 грн. (акт від 31.07.2019), у серпні 2019 року обсягом 108268,00  кВт*год та 101785,00 кВт*год загальною вартістю 68181,46 грн. (акт від 31.08.2019), у вересні 2019 року обсягом 102180,00 кВт*год та 42857,00 кВт*год загальною вартістю 33489,77 грн. (акт від 30.09.2019), у жовтні 2019 року обсягом 48837,00 кВт*год вартістю 4082,39 грн. (акт від 31.10.2019), у листопаді 2019 року обсягом 57258,00 кВт*год та 72787,00 кВт*год загальною вартістю 46439,10 грн. (акт від 30.11.2019), у грудні 2019 року обсягом 1599062,00 кВт*год та 137678,00 кВт*год загальною вартістю 212455,85 грн. (акт від 31.12.2019). 
Однак, акти приймання-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії за липень та жовтень 2019 року не підписані ДПЗД „Укрінтеренерго”, при цьому факт їх отримання відповідачем не заперечується. 
Разом з тим, акти приймання-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії за серпень-вересень 2019 року та листопад-грудень 2019 року підписані Підприємством із запереченнями щодо обсягу споживання ДП „Одеський нафтопереробний завод”, оскільки останньому було відмовлено у встановленні господарських відносин до погашення заборгованості за попередні періоди, а також з огляду на надіслання вимоги позивачу щодо припинення розподілу електричної енергії для ДП „Одеський нафтопереробний завод” з 24.07.2019.
Проте, зазначені в актах приймання-передачі послуг обсяги наданих послуг з розподілу електричної енергії за липень-грудень 2019 року підтверджуються звітами щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку споживачів постачальника “останньої надії” ДПЗД “Укрінтеренерго” за відповідний період.
На підставі вказаних актів за звітний період липень-грудень 2019 року (окремо за кожний місяць) АТ „Одесаобленерго” були виставлені Підприємству рахунки на загальну суму 371415,55 грн.: рахунок №6 від 08.08.2019 на суму 6766,98 грн., рахунок №7 від 09.09.2019 на суму 68181,46 грн., рахунок №9 від 08.10.2019 на суму 33489,77 грн., рахунок №910 від 11.11.2019 на суму 4082,39 грн., рахунок №10 від 09.11.2019 на суму 46439,10 грн., рахунок №11 від 10.01.2020 на суму 212455,85 грн., які були отримані ДПЗД “Укрінтеренерго”, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 84). 
Через нездійснення відповідачем оплати вказаних рахунків, позивач звертався до відповідача з претензією від 15.01.2020 вих. №101/29/03-161 з вимогою погасити заборгованість за договором, яка у добровільному порядку останнім сплачена не була, що зумовило звернення Товариства з вищезгаданим позовом.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. 
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).  
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частинами 1-3 ст. 633 Цивільного кодексу України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Частиною 1 статті 693 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
За положеннями п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про ринок електричної енергії”, балансуюча група - об`єднання учасників ринку, що створюється на підставі договору про створення балансуючої групи, у межах якого визначений договором учасник ринку, який входить до такого об`єднання, несе відповідальність за баланс електричної енергії всіх інших учасників ринку, що входять до такого об`єднання.
Пунктом 1.2.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (надалі - ПРРЕЕ) передбачено, що оператор системи, який здійснює розподіл (передачу) електричної енергії безпосередньо до електроустановок споживача, отримує плату за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії або від споживача, або від електропостачальника за вибором споживача (крім постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг або "останньої надії"). Вибір споживача зазначається в договорі про постачання електричної енергії споживачу (обраній споживачем комерційній пропозиції). У разі постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг або "останньої надії" послугу з розподілу (передачі) електричної енергії для потреб споживачів, електроустановки яких приєднані на території діяльності відповідного оператора системи, оплачує відповідний електропостачальник за усією сукупністю зазначених споживачів, постачання яким здійснює постачальник універсальних послуг або "останньої надії". При цьому ціни на електричну енергію, що постачається споживачам постачальниками універсальних послуг та "останньої надії", включають, у тому числі, ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі та оператора системи розподілу відповідно до укладених договорів про надання відповідних послуг.
Згідно з п. 2.1.14 ПРРЕЕ оператор системи не має права відмовити електропостачальнику, який звертається щодо укладення договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення діяльності відповідного оператора системи.
Пунктом 2.1.15 ПРРЕЕ встановлено, що договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, зміст якого визначається оператором системи на основі типового договору, що є додатком 4 до цих Правил, оприлюднюється на офіційному веб-сайті оператора системи та укладається шляхом надання електропостачальником заяви-приєднання. Датою початку дії зазначеного договору є наступний робочий день від дня отримання оператором системи заяви-приєднання електропостачальника щодо укладення такого договору.
Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2018 (дата надходження заяви до Товариства) ДПЗД “Укрінтеренерго” шляхом підписання заяви-приєднання приєдналося до умов договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії. Таким чином,  ДПЗД “Укрінтеренерго” і АТ “Одесаобленерго” набули всіх прав та обов`язків за договором і несуть відповідальність за їх невиконання згідно з умовами договору та чинним законодавством України.
Однак, як свідчать матеріали справи, всупереч умов договору послуги з розподілу еклектичної енергії, які надані позивачем Підприємству у липні-грудні 2019 року,  не були оплачені останнім, внаслідок чого у ДПЗД „Укрінтеренерго” виник борг в розмірі 371415,55 грн.
Доказів фактичного відключення споживача ДП „Одеський нафтопереробний завод” від мереж позивача та припинення даною особою споживання електричної енергії у спірний період відповідачем надано не було.
За таких обставин місцевий господарський суд вірно зауважив, що матеріали справи не містять доказів здійснення позивачем розподілу електричної енергії відповідачу у меншому обсязі ніж той, що визначений у актах приймання-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії за звітний період липень-грудень 2019 року, натомість наявні в матеріалах справи звіти щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку споживачів постачальника “останньої надії” ДПЗД “Укрінтеренерго” за відповідний період свідчать про надання Підприємству послуг у визначеному вище обсязі загальною вартістю 371415,55 грн.
Крім того, умовами п.9 додатку № 2 до договору сторонами було визначено, що оформлені належним чином акти постачальник повертає оператору системи у п`ятиденний термін, а у разі неповернення постачальником належно підтвердженого акта та відсутності заперечень, останній вважається підтвердженим.
Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів заперечення відповідача щодо отримання ним послуг з розподілу у липні та жовтні 2019 року з урахуванням положень п.9 додатку № 2 до договору, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що обсяги послуг за вказаним періодом підтверджені та прийняті відповідачем, а тому Господарський суд Одеської області правомірно задовольнив позовні вимоги.
Що стосується тверджень відповідача на невідповідність договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії вимогам законодавства не заслуговують на увагу, оскільки в силу положення ч.1 ст.204 Цивільного кодексу України даний правочин є правомірним, та як його недійсність прямо не встановлена законом та цей договір не визнаний судом недійсним.
Стосовно посилання скаржника на подання до суду відзиву на позов, у якому він  заперечував щодо наявності боргу у відповідному розмірі, судова колегія зазначає наступне. Так, по-перше, до свого відзиву на позов відповідач не надав жодного доказу на підтвердження своїх доводів, а по-друге, в обґрунтування апеляційної скарги Підприємство посилається на доводи, які не наводило у відзиві на позов.
Згідно з ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Отже, заперечення відповідача, які не були викладені у відзиві на позов, а вказані лише в апеляційній скарзі, не приймаються до уваги при розгляді апеляційної скарги.
Щодо доданих Підприємством до апеляційної скарги вищеперелічених документів, судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Частиною 3 статті 269 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Оскільки наведені вище документи відповідачем суду першої інстанції не подавались та Підприємством не було обґрунтовано неможливість їх подання місцевому господарському суду з причин, що об`єктивно не залежали від нього, ці докази не приймаються судом апеляційної інстанції до розгляду.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
          Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
          У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіривши відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. 
Таким чином, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін. 
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 276, 281-284 ГПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності „Укрінтеренерго” залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 06.04.2020 у справі №916/388/20 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 06.08.2020.

          Головуючий суддя                                                             Л.В. Поліщук
          Суддя                                                                                           Л.О. Будішевська
          Суддя                                                                                           С.В. Таран