КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року                                                                                                          місто Київ 
єдиний унікальний номер справи: 756/5997/13-ц                                            
номер провадження: 22-ц/824/547/2020                        
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,
за участю секретаря - Орел П.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києвавід 03 жовтня 2019 року у складі судді      Шевчука А.В., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про звернення стягнення на заставне майно.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір №K3S0A800000042, відповідно до якого останній отримав грошові кошти в сумі 111 331 грн 30 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9 % річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення кредиту 08 березня 2013 року. На забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, 11 березня 2008 року ОСОБА_3 передав в заставу ПАТ КБ «ПриватБанк» належний йому на праві власності автомобіль «Volkswagen- Т5», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Позивач вказував, що у порушення умов кредитно-заставного договору без згоди заставодержателя позичальник ОСОБА_3 реалізував заставний автомобіль відповідачу ОСОБА_1 . Станом на 31 січня 2013 року заборгованість за договором складає 422 107 грн 58 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 103 608 грн 61 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 33 150 грн 34 коп., заборгованість по комісії  за користування кредитом у сумі 50 099 грн               00 коп., пеня у сумі 214 911 грн 17 коп., штраф (фіксована частина) у сумі 250 грн 00 коп. та штраф (процентна складова) у сумі 20 088 грн 46 коп.
Позивач зазначав, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надавало згоду на відчуження рухомого майна ОСОБА_3 без збереження обтяження, відчуження належного                          ОСОБА_3 автомобіля не здійснювалось в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу, а тому зареєстроване обтяження зберегло силу для нового власника - ОСОБА_1 19 вересня 2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєструвало в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави.
З урахуванням наведеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило вилучити у                       ОСОБА_1 та передати в заклад банку предмет застави - автомобіль «Volkswagen- Т5», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K3S0A800000042 від 11 березня 2008 року у розмірі 422 107 грн 58 коп. звернути стягнення на предмет застави: автомобіль «Volkswagen-Т5», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем  зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, із наданням ПАТ КБ «ПриватБанк»  усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
Дана справа розглядалась судами неодноразово.
УхваламиОболонського районного суду міста Києвавід 18 лютого 2014 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_3 , про визнання договору недійсним, неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії - залишено без розгляду (а.с.145-146, т.1).
УхвалоюОболонського районного суду міста Києвавід 15 лютого 2019 року зустрічну позовну заяву  ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_1 , про визнання кредитно-заставного договору недійсним - залишено без розгляду (а.с.193-194, т.2).
Останнім рішенням Оболонського районного суду міста Києвавід 03 жовтня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К3S0А800000042 від 11 березня 2008 року у розмірі 422 107 грн 58 коп. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль «Volkswagen-Т5», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом його продажу АТ КБ «ПриватБанк»за ціною, визначеною спеціалістом, з укладанням від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також  наданням банку усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
У задоволенні решти вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що у порушення вимог ухвали суду першої інстанції  від 13 травня 2016 року про призначення почеркознавчої експертизи, АТ КБ «ПриватБанк» не надало експертам письмовий доказ - оригінал заяви на видачу готівки №1 від 11 березня 2008 року, який мав би підтвердити або спростувати факт передання банком  грошових коштів позичальнику ОСОБА_3 за кредитним договором. Оскільки позивач ухилився від надання експертам вказаного вище документа, то представник відповідача вважає, що банком не доведено передання грошових коштів ОСОБА_3 за кредитним договором, що свідчить про те, що кредитний  договір від 11 березня 2008 року є неукладений,  а тому договір застави автомобіля також є неукладений. Вказує, що за неукладеним правочином правових наслідків не виникає, а тому позивач не набув право вимоги за неукладеним договором. Тому вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення не предмет застави.           
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної  скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 11 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», перейменованого в подальшому на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитно - заставний договір №K3S0A800000042, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 111 331 грн 30 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9 % річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення кредиту 08 березня 2013 року. На забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, 11 березня 2008 року ОСОБА_3 передав в заставу ПАТ КБ «ПриватБанк» належний йому на праві власності автомобіль «Volkswagen-Т5», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, 12 березня 2008 року за №6766066 Дніпропетровською філією ДП «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України» зареєстровано заставу рухомого майна - автомобіль «Volkswagen-Т5», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Обтяжувач: ЗАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», боржник: ОСОБА_3 , підстава обтяження: кредитно-заставний договір №K3S0A800000042 (а.с.27, т.1).
У порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 належним чином не погашав щомісячно кредит згідно графіку погашення, не сплачував відсотки за користування кредитом, внаслідок чого станом на 31 січня 2013 року утворилась прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 422 107 грн 58 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 103 608 грн 61 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 33 150 грн 43 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 50 099 грн 00 коп.; пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у розмірі 214 911 грн 17 коп.; штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн 00 коп. та штрафу (процентна складова) у розмірі 20 088 грн 46 коп. 
Також судом першої інстанції встановлено, що  27 березня 2009 року предмет застави: автомобіль «Volkswagen- Т5», 2005 року випуску, реєстрацій         ний номер НОМЕР_1 без згоди банку було реалізовано ОСОБА_1 , яка зареєструвала за собою право власності на цей автомобіль, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію права власності на автомобіль (а.с.190, т.1).
Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст.5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Таким чином, на суд, як державний орган, покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, у зв`язку з чим він має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.
Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року                № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша-друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
З матеріалів справи вбачається, що уквітні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом до                    ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , у якому просило вилучити у відповідача                         ОСОБА_1 та передати в заклад банку предмет застави - автомобіль «Volkswagen- Т5», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K3S0A800000042 від 11 березня 2008 року у розмірі 422 107 грн 58 коп. звернути стягнення на предмет застави: автомобіль «Volkswagen-Т5», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем  зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, із наданням ПАТ КБ «ПриватБанк»  усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року даний позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К3S0А800000042 від 11 березня 2008 року у розмірі 422 107 грн                 58 коп. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль «Volkswagen-Т5», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом його продажу АТ КБ «ПриватБанк»за ціною, визначеною спеціалістом, з укладанням від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також  наданням банку усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.                   
При апеляційному розгляді справи встановлено, що після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у справі, ОСОБА_1 згідно з договором, укладеним у територіальному сервісному центрі №3247/2019/1721784, відчужила предмет застави:   автомобіль «Volkswagen-Т5», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , за яким 16 жовтня 2019 року було зареєстровано право власності на цей автомобіль, що підтверджується даними  витягу з Державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів та даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.1, 46-47, т.3). При цьому, з витягу з Державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів вбачається, що обтяження автомобіля відсутнє.  
Таким чином звернення стягнення за рішенням суду першої інстанції на предмет застави: автомобіль «Volkswagen-Т5», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , стосується прав та обов`язків нового власника цього автомобіля - ОСОБА_4 , який не залучений до участі у розгляді справи у якості відповідача.
Разом з тим, у суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду справи відсутня можливість залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених ст.367 ЦПК України.
Правовий висновок щодо обґрунтованості відмови у позові, пред`явленого до неналежного відповідача, викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від     17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі                                   № 372/51/16-ц.
Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Встановивши, що до участі у справі у якості відповідача не залучено особу, права та обов`язки якого стосуються позовні вимоги, а саме, ОСОБА_4 , який є власником спірного автомобіля, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучати відповідачів до участі у справі, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про звернення стягнення на заставне майно. 
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню в силу п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України.
Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду із позовом до належного відповідача, тому право позивача на судовий захист, гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушене.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 504/2451/15-ц.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України).
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання апеляційної скарги  ОСОБА_1 сплатила судовий збір у загальному розмірі 5 161 грн 50 коп., що підтверджується квитанцією №72457 від 02 листопада 2019 року на суму 2 881 грн 50 коп. (а.с. 224, т.2) та дублікатом чека квитанції №0.0.1559251186.1 від 19 грудня 2019 року на суму 2 280 грн 00 коп. (а.с.238, т.3). Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і відмовляє у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 161 грн 50 коп.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,   
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволені позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно- відмовити.
Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5 161 грн 50 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: