Постанова
Іменем України
12 серпня 2020 року
м. Київ
справа №404/1879/16-ц
провадження №61-7712св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року у складі колегії суддів Дуковського О. Л., Авраменко Т. М., Суровицької Л. В.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2016 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «»Укргазбанк» (далі - ПАТ «Укргазбанк», банк) звернулося до суду до приватного підприємства «Агрорембудсервіс» (далі - ПП «Агрорембудсервіс»),  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з позовом про солідарне стягнення кредитної заборгованості. 
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 травня 2017 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до                                          ПП «Агрорембудмервіс» про стягнення на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
У позовній заяві ПАТ «Укргазбанк» просило стягнути солідарно з             ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2008 року, яка складається із простроченої заборгованості по процентам - 295 941,57 грн, заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів - 30 593,96 грн, всього 326 535,53 грн.
Позов мотивовано тим, що 04 вересня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк» та ПП «Агрорембудсервіс» укладено кредитний договір, із змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами № 1 від 17 квітня 2009 року, № 2 від 29 жовтня                2009 року та № 3 від 10 березня 2011 року, відповідно до умов якого позичальнику відкрито невідновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом  400 000 грн, строком на 60 місяців, тобто до 03 вересня 2013 року зі сплатою 21 % річних. 
Виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі окремих договорів доруки від 04 вересня 2008 року. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 лютого 2011 року стягнуто солідарно з ПП «Агрорембудсервіс», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укргазбанк» - заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2008 року у розмірі 304 092,48 грн, яка складається з заборгованості по кредиту - 226 666,84 грн, заборгованості по відсоткам - 2440,86 грн, простроченої заборгованості по кредиту - 53811,56 грн, простроченої заборгованості по відсоткам - 9965,10 грн, пені за простроченим кредитом - 7982,32 грн, пені за простроченими відсотками - 3225,80 грн. 
Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року вказане рішення суду в частині позовних вимог до ПП «Агрорембудсервіс» скасовано та закрито провадження у цій частині, а в іншій частині рішення залишено без змін. 
25 січня 2018 року постановою Верховного Суду рішення суду першої інстанції у нескасованій апеляцйіним судом частині та ухвалу апеляційного суду в частині способу стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як солідарних боржників, змінено. Стягнуто з заборгованість за кредитним договором на користь банку з кожного поручителя окремо.       
Позивач вважає, що оскільки дострокове стягнення тіла кредиту за кредитним договором згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда                   від 15 лютого 2011 року у справі №2-337/11 не є одностороннім припиненням договірних зобов`язань з боку ПАТ «Укргазбанк» та підставою для припинення дії кредитного договору, нарахування кредитором процентів за користування кредитними коштами за період з 16 листопада 2010 року по 09 грудня              2015 року (вимога про стягнення за попередній період була предметом розгляду у справі №2-337/11), пені за несвоєчасну сплату процентів та пені за несвоєчасне погашення кредиту є правомірним. 
Оскільки заборгованість за кредитним договором не погашена і до цього часу, банк має право на одержання нарахованих відсотків та штрафних санкцій за період з 16 листопада 2010 року по 09 грудня 2015 року.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 червня 2018 року у складі судді Галагана О. В. позов задоволено частково. 
Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укргазбанк» прострочену заборгованість по процентах -                    295 941,57 грн, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 28768,13 грн.
У задоволенні решти вимог відмовлено.    
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є доведеними, оскільки поручителі зобов`язані перед кредитором відповідати за зобов`язаннями за кредитним договором у повному обсязі. 
Заборгованість, стягнута рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 лютого 2011 року, нарахована станом на 16 листопада 2010 року. 
Проте, на даний час заборгованість за кредитом не погашена і за період з               16 листопада 2010 року по 09 грудня 2015 року виникла нова заборгованість, а саме: заборгованість по процентам прострочена - 295941,57 грн, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 30593,96 грн, всього: 326 535,53 грн.
Суд першої інстанції послався на висновок Верховного Суду України, викладений у у постанові від 06липня 2016 року у справі № 6-1046цс16, та виходив з того, щонаявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та          ЦК України.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Відповідачі належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконували, внаслідок чого утворилась заборгованість за відсотками за вказаний вище період, яка підлягає стягненню в солідарному порядку, оскільки дії та наміри відповідачів не свідчать про виконання договірних зобов`язань з повернення кредиту.
Суд першої інстанції частково задовольнив вимогу про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 30 593,96 грн, оскільки погодився з доводами ОСОБА_1 , що пеня нарахована більш ніж за рік. 
Оскільки пеня нарахована за період з 10 грудня 2014 року по 30 листопада 2015 року, в той час, як позивач звернувся до суду 22 березня 2016 року, суд першої інстанції розрахував розмір пені з 22 березня 2015 року та зменшив її до 28 768,13 грн.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, задовольняючи позов суд першої інстанції помилково вважав доведеною наявність у сторін додаткових прав і обов`язків, що виникли після набрання законної сили рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке виконується у примусовому порядку. 
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог на підставі частини другої статті 1050 ЦК України.
Заборгованість за кредитним договором стягнута судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому підстави для стягнення процентів і пені, нарахованих після ухвалення цього рішення, відсутні. 
Крім того, кожен із відповідачів уклав окремий договір поруки із позивачем і може нести солідарну відповідальність по боргах перед ПАТ АБ «Укргазбанк» лише безпосередньо із боржником. Договором та чинним законодавством не передбачено солідарної відповідальності поручителів без з`ясування ступеня відповідальності боржника і заявлених до нього вимог про стягнення боргу.  Висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду                             від 12 вересня 2018 року у цивільній справі №759/10401/15-ц. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ПАТ «Укргазбанк», не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняту цим судом постанову із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що скасовуючи законне судове рішення першої інстанції та постановляючи нове про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, не дослідив умови кредитного договору, а лише посилався на постанову Великої Палати Верховного суду від 14 липня                 2018 року у справі №310/11534/13-ц, дійшов помилкового висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. 
При цьому апеляційний суд не надав оцінку умовам кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди та неправильно застосував норми матеріального права, які мали бути застосовані у вказаних правовідносинах.
Так, пунктом 1.4.3. кредитного договору передбачено, що нарахування процентів по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом.
В пункті 6.9. кредитного договору сторони погодили, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин. Припинення (закінчення) строку дії договору не тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з цього договору також у випадку, якщо такі зобов`язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов`язань, що лишились невиконаними на момент закінчення строку дії договору.
Апеляційний суд не врахував, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора на отримання від боржника процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Тобто, при вирішенні спорів щодо стягнення процентів за кредитними договорами суди зобов`язані керуватись умовами кредитних договорів, в тому числі із врахуванням дії презумпції правомірності правочину.
Отже, якщо умовами кредитного договору передбачено сплату процентів позичальником після настання строку повернення кредиту (в тому числі із реалізацією права на дострокове погашення кредиту на підставі умов кредитного договору та статті 1050 ЦК України), порядок нарахування таких процентів по день повного погашення кредиту, то у випадку порушення такі права підлягають судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог про стягнення таких процентів, якщо немає підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності по таким вимогам.
Дата повернення грошової позики/кредиту - це дата зарахування грошової суми позики/кредиту на банківський рахунок позикодавця/банку, а не дата, коли кредит/позика підлягають поверненню.
Висновки Великої Палати Верховного Суду у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому не визначено строк кредитного договору, але встановлено строк повернення кредиту, не можуть застосовуватись при вирішенні справ про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому строк договору визначено.
Також необхідно враховувати, що при вирішенні спорів у відносинах із кредитування, висновки про застосування норм права можуть застосовуватись виключно за умов, якщо спір не підлягає вирішенню на підставі умов кредитного договору.
Суд апеляційної інстанції, не врахував правові висновки, які містяться у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі                   №6-1206цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16 та постановах Верховного Суду, у яких підтверджується право на нарахування процентів за кредитним договором до моменту повного виконання договору (повного погашення заборгованості) позичальником, у тому числі: постанова Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі №755/30334/14-ц; постанова Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 311/4189/15-ц; постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 274/5179/14-ц; постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 0417/12368/2012.
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині другій статті 1054 ЦК Українипередбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За правилом статті 530 ЦК Україниякщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. 
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.
Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду               від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження                              № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У справі, яка переглядається, установлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 лютого 2011 року стягнуто солідарно з ПП «Агрорембудсервіс», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь            ПАТ «Укргазбанк» - заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2008 року у розмірі 304 092,48 грн, яка складається з заборгованості по кредиту - 226 666,84 грн, заборгованості по відсоткам - 2440,86 грн, простроченої заборгованості по кредиту - 53811,56 грн, простроченої заборгованості по відсоткам - 9965,10 грн, пені за простроченим кредитом - 7982,32 грн, пені за простроченими відсотками - 3225,80 грн. 
Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року вказане рішення суду в частині позовних вимог до ПП «Агрорембудсервіс» скасовано та закрито провадження у цій частині, а в іншій частині рішення залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду від 25 січня 2018 року рішення суду першої інстанції у нескасованій апеляційним судом частині та ухвалу апеляційного суду в частині способу стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як солідарних боржників змінено. Стягнуто заборгованість за кредитним договором на користь банку з кожного поручителя окремо.       
Вказаним судовим рішенням стягнуто усю суму заборгованості за кредитом достроково, чим змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору та вважається, що строк виконання договору в повному обсязі настав. 
Таким чином кредитор згідно вимог частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання кредитного договору та після цього має право лише на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором.
Оскільки кредитор використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також неустойки (пені), обумовленої цим договором, припинилося.
За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідачів процентів, нарахованих після ухвалення вищевказаного судового рішення та нарахованої на вказані проценти пені, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
У даному випадку положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.
Посилання у касаційній скарзі на положення пунктів 1.4.3, 6.9 кредитного договору є безпідставними, оскільки умовами кредитного договору, в тому числі вказаними пунктами, не обумовлена умова нарахування і сплати процентів, передбачених договором за користування кредитом після закінчення строку кредитування. 
Доводи касаційної скарги про дію кредитного договору до повного повернення позичальником кредиту, сплати процентів та можливість нарахування у зв`язку з цим процентів до повного погашення зобов`язання, є необґрунтованими, оскільки така умова кредитного договору не є встановленням строку дії договору в розумінні статті 251 ЦК України. 
В даному випадку кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Отже, строк кредитування відповідача є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога банку про стягнення поточних грошових вимог, а саме процентів за користування кредитом, нарахованих поза межами строку кредитування, обґрунтовано відхилена апеляційним судом.
Нарахування процентів за користування кредитом (кредитними коштами), про стягнення яких просить позивач, є відмінним від порядку та періоду нарахування платежів, що здійснюються за порушення зобов`язання за кредитним договором, зокрема відповідно до статті 625 ЦК України, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
В охоронних/спірних правовідносинах права та інтереси кредитора мали б бути забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Проте, ПАТ «ВіЕс Банк» вимог про стягнення з позичальника та поручителя встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України в суді першої інстанції не заявляв.
Доводи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку заявника свідчить про наявність підстав для нарахування відсотків і пені, передбачених кредитним договором, поза межами строку кредитування.  
Вказані доводи не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки усправі, яка переглядається, апеляційним судом надано належну оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу приписів статті 400                      ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може з тих підстав, що встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.  
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 лютого 2019 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     В. С. Висоцька
 
      І. В. Литвиненко 
 
      І. М. Фаловська