ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року                                                                          Справа №924/1223/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Тимошенко О.М. ,  суддя Юрчук М.І. 

при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І. 

Представники сторін в судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Хмельницької області, від 30.07.2020 року у справі №924/1223/19 (суддя Гладій С.В. повний текст рішення складено 30.07.2020 р.)

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства "Південно-Західні тепломережі"

про стягнення 1 838 367,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 30.07.2020 року у справі №924/1223/19 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до комунального підприємства "Південно–Західні тепломережі" задоволено частково, стягнуто з комунального підприємства "Південно–Західні тепломережі" на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 674120,72 грн. пені, 138 971,85 грн. - 3% річних, 351 154,07 грн. інфляційних втрат, 27 575,51 грн. витрат зі сплати судового забору.
В позові в частині стягнення 674 120,71 грн. пені відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подав апеляційну скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області, від 30.07.2020 року у справі №924/1223/19 в частині відмови у стягненні неустойки в сумі 674 120,71 грн., прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в частині стягнення з відповідача неустойки  в сумі 674 120,71 грн. задоволити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення Господарського суду Хмельницької області, від 30.07.2020 року у справі №924/1223/19 прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, та процесуального, ст.ст.236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, права, без дослідження усіх істотних обставин справи.
          Апелянт вважає, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою.
          Також апелянт посилається на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було враховано інтереси позивача.
А тому, оскаржуване рішення в частині зменшення розміру пені на 50% підлягає скасуванню.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.08.2020 р. Поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Хмельницької області, від 30.07.2020 року у справі №924/1223/19 та призначено її до розгляду на 10 вересня 2020 р.

10.09.2020 року на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Відповідача надійшло клопотання про проведення розгляду справи №918/1223/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Хмельницької області, від 30.07.2020 року без участі представника Відповідача.

В судове засідання 10.09.2020 року представники Позивача та Відповідача не з`явилися, сторони про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується долученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

За приписами ч.ч.1-3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30.08.2017р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та комунальним підприємством "Південно – західні тепломережі" (споживач) було укладено договір постачання природного газу №1008/1718-КП-34 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. 
За змістом пункту 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами, які не є бюджетними установами/організаціями.
Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017р. по 31.03.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 975 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях: жовтень – 105,0, листопад – 125,0, грудень - 180,0 (четвертий квартал 2017р. – 410,0), січень – 215,0, лютий – 180,0, березень – 170,0 (перший квартал 2018р. – 565,0).
Відповідно до п. 2.6 договору розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснює(ють) оператор(и) газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ "Хмельницькгаз", з яким (якими) споживач уклав відповідний договір (договори).
Розділом 3 договору визначений порядок та умови передачі природного газу.
Згідно із пунктом 3.1 договору постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Як передбачено п. 3.7 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці (п. 3.10 договору).
Відповідно до п. 5.1 договору, ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4942,00 гривні за 1000 куб.м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін.
Згідно із п. 5.2 договору, ціна за 1000 куб.м газу за цим договором на дату його укладання становить 7 907,20 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9488,64 грн. (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім грн. 64 коп.).
Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. 5.4 договору).
Як передбачено п. 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
Відповідно до п. 6.3 договору, оплата за природний газ здійснюється таким чином: 1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія статті 39 Закону України "Про теплопостачання"; 2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу; 3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року не поширювалась дія статті 191 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання; 4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором; 5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника. 
У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості (п. 6.4 договору).
Розділом 7 договору, визначені права та обов`язки сторін, де в п. 7.1 вказано, що споживач має право, зокрема отримувати природний газ відповідно до умов цього договору. У свою чергу, споживач зобов`язаний, зокрема своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором (п. 7.2 договору). Постачальник зобов`язаний, з-поміж іншого, забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору; забезпечувати споживача прозорими та простими способами досудового вирішення спорів (п. 7.4 договору).
Відповідно до п. п. 8.1, 8.2 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. 
Пунктом 10.3 договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років. 
У пункті 12.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017р. до 31.03.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Договір скріплений підписами представників та печатками обох сторін  (т. 1 а.с. 26 - 35).
01.04.2018р. між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору постачання природного газу від 30.08.2017р. №1008/1718-КП-34, відповідно до п. 1 якої додано п. 2.1 розділу 2 в наступній редакції: "постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018р. по 31.05.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 205 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях: квітень – 120,0, травень – 85,0 (всього – 205,0)".
Згідно п. 2 додаткової угоди №1 викладено розділ 12 в наступній редакції: "12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017р. по 31.05.2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (т. 1 а.с. 36).
04.06.2018р. між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору постачання природного газу від 30.08.2017р. №1008/1718-КП-34, відповідно до п. 1 якої додано п. 2.1 розділу 2 в наступній редакції: "постачальник передає споживачу в період з 01.06.2018р. по 31.07.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 170 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях: червень – 85,0, липень – 85,0 (всього – 170,0)".
Згідно п. 2 додаткової угоди №1 викладено розділ 12 в наступній редакції: "12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017р. по 31.07.2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (т. 1 а.с. 37).
06.08.2018р. між сторонами укладено додаткову угоду №3 до договору постачання природного газу від 30.08.2017р. №1008/1718-КП-34, відповідно до п. 1 якої додано п. 2.1 розділу 2 в наступній редакції: "постачальник передає споживачу в період з 01.08.2018р. по 31.08.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 85 тис. куб. метрів".
Згідно п. 2 додаткової угоди №1 викладено розділ 12 в наступній редакції: "12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017р. по 31.08.2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (т. 1 а.с. 38).
06.09.2018р. між сторонами укладено додаткову угоду №4 до договору постачання природного газу від 30.08.2017р. №1008/1718-КП-34, відповідно до п. 1 якої додано п. 2.1 розділу 2 в наступній редакції: "постачальник передає споживачу в період з 01.09.2018р. по 30.09.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 90 тис. куб. метрів".
Згідно п. 2 додаткової угоди №1 викладено розділ 12 в наступній редакції: "12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017р. по 30.09.2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (т. 1 а.с. 39).
17.10.2018р. між сторонами укладено додаткову угоду №5 до договору постачання природного газу від 30.08.2017р. №1008/1718-КП-34, відповідно до п. 1 якої доповнено банківські реквізити споживача (т. 1 а.с. 40).
Між сторонами були складені, скріплені підписами та печатками обох сторін акти приймання-передачі природного газу від 31.10.2017р. на суму 448509,04 грн., від 30.11.2017р. на суму 1034176,37 грн., від 31.12.2017р. на суму 1215504,28 грн., від 31.01.2018р. на суму 1331654,71 грн., від 28.02.2018р. на суму 1238694,50 грн., від 31.03.2018р. на суму 1330848,18 грн., від 30.04.2018р. на суму 738548,29 грн., від 31.05.2018р. на суму 609294,04 грн., від 30.06.2018р. на суму 604597,16 грн., від 31.07.2018р. на суму 498779,86 грн., від 31.08.2018р. на суму 252217,54 грн., від 30.09.2018р. на суму 666055,08 грн., згідно з якими публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передано, а комунальним підприємством "Південно – західні тепломережі" прийнято природний газ власного видобутку, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами, які не є бюджетними установами/організаціями відповідно до договору №1008/1718-КП-34 від 30.08.2017р., всього на загальну суму 9968879,05 грн. (т. 1 а.с. 41 - 52).
До матеріалів справи надано інформацію по рахунку акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за період з 01.10.2017р. по 31.07.2019р. ("Сальдо", "Операції по договору №11008/1718-КП-34").
Відповідно до довідок про фінансовий стан КП "Південно-Західні тепломережі" №1755 та №1756 від 06.12.2019р. станом на 01.12.2019р. заборгованість за спожитий природний газ складає 87272,4 тис. грн. Рівень розрахунків за природний газ перед НАК "Нафтогаз України" відповідно до Постанови КМУ від 19.10.2018р. №867 "Про затвердження Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" - 87,7% (для отримання номінації газу на опалювальний сезон не вистачає до 90% - 16084,1 тис. грн.). Непогашений овердрафт в сумі 1068,7 тис. грн. Заборгованість споживачів перед підприємством 10995,2 тис. грн. Заборгованість державного бюджету перед КП "Південно-Західні тепломережі" за 2016р., 2017р., 2018р., 9 місяців 2019р. по різниці в тарифах - 116664,4 тис. грн. Фінансовий результат по показниках господарської діяльності станом на 01.10.2019р. - збиток в сумі 82925,0 тис. грн., збиток за 9 місяців 2019р. - 12193,0 тис. грн., що свідчить про вкрай важкий фінансовий стан підприємства КП "Південно-Західні тепломережі" (т. 4 а.с. 25 - 32).
В матеріалах справи наявні розшифрування доходів та витрат по КП "Південно-Західні тепломережі" за грудень 2018 року та листопад 2019 року.
Також в матеріалах справи наявні банківські виписки по рахунку ПАТ AT "Укргазбанк" прийнятих платежів КП "Південно-Західні тепломережі" на користь НАК "Нафтогаз України" за період з 12.10.2017р. по 17.01.2019р. по стану розрахунків за договором №1008/1718-КП-34 від 30.08.2017р. (т. 1 а.с. 110 - 245), т. 2 а.с. 1 - 245, т. 3 а.с. 1 - 229)
Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором №1008/1718-КП-34 від 30.08.2017р. в частині оплати за поставлений природний газ здійснював несвоєчасно, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1 348 241,43 грн. пені, 138971,85 грн. 3% річних, 351 154,07 грн. інфляційних втрат.
Розглянувши позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з комунального підприємства "Південно – західні тепломережі" на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 674120,72 грн. пені, 138971,85 грн. - 3% річних, 351154,07 грн. інфляційних втрат.
В частині стягнення пені господарський суд Рівненської області встановив, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 1 348 241,43 грн.
Також, судом першої інстанції було встановлено, що основний борг відповідачем погашений задовго до подачі позову до суду, прострочка носила нетривалий характер, а плата за спожитий природний газ залежала від сплати коштів за теплову енергію громадянами.
Наявність збитків, заподіяних в результаті неналежного виконання відповідачем зобов`язання, позивачем документально не доведено. 
Крім того, стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є способом захисту майнового права та інтересу позивача, що фактично відшкодовує його матеріальні втрати від знецінення грошових коштів, внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зважаючи на наведені вище обставини справи, суд першої інстанції, враховуючи інтереси обох сторін, співрозмірність неустойки та ступеню виконання зобов`язання відповідачем, співвідношення розміру пені і понесених позивачем збитків у зв`язку з порушенням відповідачем свого зобов`язання, а також те, що заборгованість за спожитий природний газ відповідачем сплачена в повному обсязі, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені на 50% до 674 120,72 грн.
А тому, в задоволенні позову в частині стягнення з Відповідача 674 120,71 грн. (1348241,43 – 674 120,72) відмовив. 

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені на 50%  враховуючи наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Частина 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статті 654 цього ж Кодексу, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Пункт 1 статті 653 Цивільного кодексу України визначає, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.
У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.
Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору постачання природного газу №1008/1718-КП-34 від 30.08.2017 року.
Матеріали справи свідчать, що предметом спору у даній справі є матеріально-правові вимоги Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з комунального підприємства "Південно-західні тепломережі" 1 348 241,43 грн. пені, 138971,85 грн. - 3% річних, 351 154,07 грн. інфляційних втрат.
Як вже зазначалося вище, відповідачем основний борг було погашено до подання  Позивачем позову до Господарського суду Хмельницької області.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що діями Відповідача щодо здійснення невчасної оплати за отриманий природний газ завдано збитки Позивачу.
Окрім того, в матеріалах справи міститься довідка про фінансовий стан комунального підприємства "Південно-західні тепломережі" станом на 01.06.2020 року, з якої вбачається відсутність прибутку та наявність заборгованості державного бюджету перед комунальним підприємством "Південно-західні тепломережі" за 2016р., 2017р., 2018р., 2019р. по різниці в тарифах - 122,4 мтл. грн., фінансовий результат по показниках господарської діяльності станом на 01.05.2020 непокритий збиток в сумі 69 858,8 грн. (т. 4 а.с.25 - 32).
Вище викладене свідчить про вкрай тяжкий фінансовий стан комунального підприємства "Південно-західні тепломережі".
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що основною метою інституту неустойки є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Враховуючи, що судом першої інстанції було встановлено відсутність завданих збитків Позивачу зі сторони Відповідача, враховано майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, ступінь виконання Відповідачем зобов`язання, а також інші обставини які унеможливлювали належне виконання Відповідачем умов Договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо зменшення розміру пені на 50% - до 674 120,72 грн.
Тобто, господарським судом Хмельницької області було встановлено всі обставини, з`ясування яких передбачено ст. 233 ГК України.
Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, №924/754/18 від 18.06.2019, №912/1703/18 від 27.03.2019.
А тому, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ГК України, колегія суддів вважає безпідставними.
Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.
Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Статтею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи все вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду Хмельницької області, від 30.07.2020 року у справі №924/1223/19 в частині відмови у стягненні 674 120,71 грн. пені, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням обставин справи, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги, у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Хмельницької області, від 30.07.2020 року у справі №924/1223/19 в частині відмови у стягненні 674 120,71 грн. пені залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області, від 30.07.2020 року у справі №924/1223/19 в частині відмови у стягненні 674 120,71 грн. пені залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
4. Справу  №924/1223/19 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "11" вересня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Демидюк О.О. 

Суддя                                                                                              Тимошенко О.М.  

Суддя                                                                                              Юрчук М.І.