КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції   П'ятничук  І.В.
Єдиний унікальний номер справи № 759/2976/20
Апеляційне провадження №22ц/824/8131/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
07 липня 2020 року                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Мережко М.В.,
суддів                       - Верланова С.М., Савченка С.І.,
            секретар                   -Тютюнник О.І.
Розглянувши  у відкритому судовому засіданні в м. Києві  цивільну справу  за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Святошинського     районного  суду м. Києва від 31 березня  2020 року  у  справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована  особа Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про встановлення  факту, що має юридичне  значення.    
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, 
 
В с т а н о в и в :
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне  значення .
 Ухвалою  Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року  заяву ОСОБА_1   про встановлення факту,  що має юридичне значення,  залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху заявнику.
  ОСОБА_1   31 березня 2020  року  подала  заяву про усунення недоліків заяву, в якій як  вона вважає,  нею усунуто вказані в ухвалі від 18 лютого 2020 року  недоліки.
 У  заяві, ОСОБА_1    зазначила   заінтересованою особою Дванадцяту Київську державну нотаріальну контору та зазначено заявлені вимоги  - 
- встановити факт, що після виплати в повному обсязі паєнакопичення за кооперативну квартиру в 1988 року  моя мати була власницею квартири АДРЕСА_1 включно на момент її смерті,
- встановити факт, що квартира АДРЕСА_1 є спадковим нерухомим майном і підлягає спадкуванню за законом,
- встановити факт, що спадкова квартира АДРЕСА_1 підлягає включенню у свідоцтво про право на спадщину, при видачі зазначеного свідоцтва мені ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 »
  Ухвалою судді  Святошинського  районного суду м. Києва  від 31 березня  2020 року відмовлено у відкритті провадження  з підстав  ч.4 ст. 315 ЦПК України, роз`яснено  ОСОБА_1    право на  звернення  з позовом на загальних підставах.   
   Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу, направити справу до суду першої інстанції для подальшого  розгляду. У скарзі зазначав, що суд неповно з`ясував обставини  справи, висновок суду про наявність спору  про право є помилковим.
  Апеляційна скарга не   підлягає задоволенню  з таких підстав.
    Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони  були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на  07 липня 2020  року  за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від   апелянта не надходило. Заяв про  причини неявки в судове засідання  від   апелянта  до апеляційного суду  не надходило.
Відповідно до ст. 372 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що апелянт належним чином повідомлений про день та час розгляду справи,  про причини  неявки  сторони суд не повідомили, колегія суддів вважає, що вважати  причини  неявки  апелянта  до суду поважними,  відсутні.          
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
 Відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи в порядку позовного (загального або спрощеного), наказного та окремого провадження.
  За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
  За правовим аналізом вказаної норми, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.
Відповідно до п.2  Постанови Пленуму Верховного  Суду України № 57  від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини 4 статті 315  ЦПК України   залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Із заяви про встановлення факту вбачається, що заявник просить суд  встановити факт, що після виплати в повному обсязі паєнакопичення за кооперативну квартиру в 1988 року  моя мати була власницею квартири АДРЕСА_1 включно на момент її смерті,
- встановити факт, що квартира АДРЕСА_1 є спадковим нерухомим майном і підлягає спадкуванню за законом,
- встановити факт, що спадкова квартира АДРЕСА_1 підлягає включенню у свідоцтво про право на спадщину, при видачі  зазначеного свідоцтва мені ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 »
  Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відтак законодавець чітко визначив, що у разі втрати особою документа, чи відсутності документа який засвідчує його право власності, спір повинен вирішуватись у позовному провадженні.
 Як видно  зі змісту заяви, правовідносини не є безспірними, заявниця ОСОБА_1 зазначає ,що у неї відсутні правовстановлюючи документи на квартиру , яку вона успадкувала після смерті  свої матері  ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, вбачається спір про право.        
Відповідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
 Перевіряючи законність і обґрунтованість постановленої ухвали, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвала є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування  відсутні.
   Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 375, 381 - 384  ЦПК України, колегія суддів,-
    
П о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу судді Святошинського районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року залишити без змін   
Постанова  суду апеляційної інстанції набирає законної сили з  дня її прийняття
Касаційна скарга  на судове рішення  подається протягом  тридцяти днів  з  дня його проголошення, а в разі проголошення  вступної та резолютивної частини   судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до  суду касаційної інстанції.
Повний текст рішення виготовлено 09 липня 2020 року.
 
Головуючий                                                     
 
Судді