ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

29 вересня 2020 року

м.Харків
Справа № 633/158/19
Провадження № 22-ц/818/682/20

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:
скаржник:  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа: державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області Зозуля Роман Вікторович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу  за скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Хряк Анастасії Олександрівни на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області, стягувач: ОСОБА_2 , за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Хряк Анастасії Олександрівни, Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області на ухвалу Печенізького районного суду Харківської області від 01 листопада 2019 року постановлену під головуванням судді Смирнова В.А., в смт. Печеніги, Харківської області, -
в с т а н о в и в :
У квітні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Хряк Анастасія Олександрівна звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області.
Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 01 листопада 2019 року скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хряк А.О. - задоволено частково. Визнано дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Зозулі Р.В. стосовно стягнення заборгованості по аліментах на громадянина ОСОБА_1 відповідно до листа №14.15-36/6420 від 29.03.2019 року правомірними. Визнано розрахунок заборгованості за аліментами ОСОБА_1 №14.15-36/6420 від 29.03.2019 року законним та таким, що підлягає стягненню. Визнано постанови №6424 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві полювання; № НОМЕР_1 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами; №6428 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; №6421 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України та постанову №6433 від 29.03.2019 року про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у сумі 7879, 21 грн. у виконавчому провадженні №29898230 незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Стягнуто з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати сплачені ним на професійну правову допомогу у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.. 
Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1  – ОСОБА_3  та державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області Зозуля Р.Р. звернулись до суду з апеляційними скаргами.
В апеляційній скарзі державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області Зозуля Р.В. просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що висновок суду першої інстанції про незаконність та безпідставність постанов не відповідає діючому законодавству. Вважає, що оскаржувані постанови, винесені в рамках виконавчого провадження ВП № 29898230 є законними, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 перебуває на примусовому виконанні, а підставами для винесення зазначених постанов, є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої значно перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (борг на 31.03.2019 року склав 39396,08 грн.). Зазначає, що скаржником не надано доказів на спростування наявної у нього заборгованості зі сплати аліментів. Також не надано до суду доказів неможливості застосувань тимчасових обмежень боржника. Звертає увагу суду на те, що відповідні обмеження згідно ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюються відносно боржника лише до погашення заборгованості. Проте заборгованість зі сплати аліментів боржником на теперішній час не погашена. Крім того вважає необґрунтованим та безпідставним висновок суду першої інстанції про стягнення з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області витрат на професійну допомогу у розмірі 8500 грн., оскільки на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу боржником ОСОБА_1 та його адвокатом Хряк А.О. не надано жодного платіжного документу, які підтверджують сплату даних послуг та надані послуги не відповідають дійсності.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду в частині визнання правомірними дій державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Зозулі Р.Р. щодо нарахування та стягнення заборгованості зі сплати аліментів та ухвалити нову, якою визнати дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Зозулі Р.В. стосовно стягнення заборгованості по аліментах на громадянина ОСОБА_1 відповідно до листа №14.15-36/6420 від 29.03.2019 року неправомірними, а розрахунок заборгованості за аліментами №14.15-36/6420 від 29.03.2019 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини боржника, а на підставі повторного розрахунку сплати аліментів протягом всього періоду, у зв`язку з невідповідністю попередніх розрахунків нормам закону та помилкового нарахування розміру аліментів внаслідок зухвалого ставлення до виконання своїх обов`язків попередніх виконавців. Вказує, що повторний розрахунок заборгованості за минулий час було здійснено безпідставно, не маючи жодних обґрунтованих мотивів та не зважаючи на наявність довідок про переплату. Зазначає, що матеріали виконавчого провадження не містять жодних документів, які б свідчили про звернення стягувача до боржника щодо сплати аліментів, а також документів, що свідчили б про ухилення божника від сплати аліментів. Протягом періоду, починаючи з 13.09.2011 року ОСОБА_1 сумлінно виконує обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини на рахунок колишньої дружини та неодноразово звертався до виконавчої служби про надання інформації стосовно наявності в його заборгованості по сплаті аліментів та згідно наданої інформації була наявна переплата по сплаті аліментів. У зв`язку з вказаним вважає, що в діях боржника відсутня протиправна поведінка, відсутні наміри уникнути сплати аліментів.
Відзиви на апеляційні скарги не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області Зозуля Роман Вікторович та представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.
Задовольняючи частково скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 та визнаючи дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Зозулі Р.В. стосовно стягнення заборгованості по аліментах на громадянина ОСОБА_1 відповідно до листа №14.15-36/6420 від 29.03.2019 року правомірними; визнаючи розрахунок заборгованості за аліментами ОСОБА_1 №14.15-36/6420 від 29.03.2019 року законним та таким, що підлягає стягненню. А також визнаючи постанови №6424 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві полювання; № НОМЕР_1 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами; №6428 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; №6421 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України та постанову №6433 від 29.03.2019 року про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у сумі 7879, 21 грн. у виконавчому провадженні №29898230 незаконними та такими, що підлягають скасуванню, суд першої інстанції виходив з того, що здійснивши вірний перерахунок державний виконавець цілком правомірно вимагає погашення боргу зі сплати аліментів, проте вважає, що дії державного виконавця, в частині винесення постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та накладення штрафу є передчасними та необґрунтованими.
Проте такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що державним виконавцем було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2031/2-158/2011 виданого 10.11.2011 року щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.09.2011 року і до повноліття дитини.
29.03.2019 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області був здійcнений перерахунок заборгованості по аліментам за період з березня 2013 року по березень 2019 року, в якому виявилася наявність заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 39 396, 08 грн..
На підставі вищезазначеної заборгованості державним виконавцем Зозулею Р.В. винесені наступні постанови.
Постановою № 6424 від 29.03.2019 року встановлено тимчасове обмеження боржника у праві полювання у виконавчому проваджені № 29898230.
Постановою № 6429 від 29.03.2019 року встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні № 29898230.
Постановою № 6428 від 29.03.2019 року встановлено тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії у виконавчому провадженні № 29898230.
Постановою № 6421 від 29.03.2019 року встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні № 29898230.
Також постановою державного виконавця Зозулі Р.В. № 6433 від 29.03.2019 року накладений на боржника штраф у сумі 7879, 21 грн. у виконавчому провадженні №29898230.
Як на підставу вимог скарги, представник  ОСОБА_1  – ОСОБА_3  посилалась на те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини боржника, а на підставі повторного розрахунку сплати аліментів протягом всього періоду, у зв`язку з невідповідністю попередніх розрахунків нормам закону та помилкового нарахування розміру аліментів внаслідок зухвалого ставлення до виконання своїх обов`язків попередніх виконавців. Вказувала, що починаючи з 13.09.2011 року ОСОБА_1 сумлінно виконує обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини на рахунок колишньої дружини та неодноразово звертався до виконавчої служби про надання інформації стосовно наявності в його заборгованості по сплаті аліментів та згідно наданої інформації була наявна переплата по сплаті аліментів. Вважає, що в діях боржника відсутня будь-яка протиправна поведінка, він не має заборгованості по сплаті аліментів та вказаний розрахунок заборгованості є безпідставним у зв`язку з цим просила визнати неправомірними дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Зозулі Р.В. стосовно стягнення заборгованості по аліментах з громадянина ОСОБА_1 , зокрема визнати незаконними розрахунок заборгованості за аліментами ОСОБА_1 , постанови державного виконавця про тимчасове обмеження у праві полювання, про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, а також про накладення штрафу як такі, що прийняті без дотримання засад справедливості, неупередженості та об`єктивності, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями. Також просила стягнути з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати сплачені ним на професійну правову допомогу у розмірі 8500 грн.. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до статі 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Матеріали справи свідчать про те, що предметом оскарження є вимоги про визнання неправомірними дій державного виконавця міжрайонного ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву ГТУЮ у Харківській області стосовно стягнення заборгованості по аліментах на громадянина ОСОБА_1 відповідно до листа № 14.15-36/6420 від 29.03.2019 року; визнання розрахунку заборгованості за аліментами ОСОБА_1 № 14.15-36/6420 від 29.03.2019 року незаконним; визнання неправомірними дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Зозулі Р.В. щодо винесення постанови №6424 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві полювання у виконавчому проваджені №29898230; щодо винесення постанови №6429 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні №29898230; щодо винесення постанови №6428 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії у виконавчому провадженні №29898230; щодо винесення постанови №6421 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні №29898230; щодо винесення постанови №6433 від 29.03.2019 року про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у сумі 7879, 21 грн. у виконавчому провадженні №29898230, а також визнати вищезазначені постанови незаконними.
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця при складанні розрахунку та визначенні розміру заборгованості по аліментам.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник скаржника не заперечувала правомірності розрахунку, посилаючись на відсутність вини боржника у виникненні заборгованості.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визнаючи дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Зозулі Р.В. стосовно стягнення заборгованості по аліментах правомірними та визнаючи розрахунок заборгованості за аліментами законним та таким, що підлягає стягненню, дійшов помилкового висновку про скасування постанов державного виконавця, а саме: постанови №6424 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві полювання у виконавчому проваджені №29898230; постанови №6429 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні №29898230; постанови №6428 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії у виконавчому провадженні №29898230; постанови №6421 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні №29898230; постанови №6433 від 29.03.2019 року про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у сумі 7879, 21 грн. у виконавчому провадженні №29898230. 
Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, представник   ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просила визнати неправомірними дій державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву щодо винесення постанови №6433 від 29.03.2019 року про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у сумі 7879, 21 грн. у виконавчому провадженні №29898230 та визнати постанову №6433 від 29.03.2019 року про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у сумі 7879, 21 грн. у виконавчому провадженні №29898230 незаконною.
Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що постанови державних виконавців про накладення штрафу є окремими процесуальними документами.
Відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 381/2126/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 925/138/18, від 02 жовтня 2019 року у справі № 753/22823/18-ц та від 16 жовтня 2019 року у справі № 1940/1957/18.
Враховуючи викладене, вимоги скарги щодо визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови про накладення штрафу мають вирішуватись в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що скарга представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 в частині визнати неправомірними дій державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву щодо винесення постанови №6433 від 29.03.2019 року про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у сумі 7879, 21 грн. у виконавчому провадженні №29898230 та визнання постанови №6433 від 29.03.2019 року про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у сумі 7879, 21 грн незаконною, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки належить до предметної юрисдикції адміністративного суду, у зв`язку з цим провадження у справі в цій частині слід закрити на підставі частин 1,2 ст. 377 ЦПК України.
Що стосується вимог скарги про визнання неправомірними дій державного виконавця міжрайонного ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву ГТУЮ у Харківській області стосовно стягнення заборгованості по аліментах на громадянина ОСОБА_1 відповідно до листа № 14.15-36/6420 від 29.03.2019 року; визнання розрахунку заборгованості за аліментами ОСОБА_1 № 14.15-36/6420 від 29.03.2019 року незаконним; визнання неправомірними дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Зозулі Р.В. щодо винесення постанови №6424 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві полювання у виконавчому проваджені №29898230; щодо винесення постанови №6429 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні №29898230; щодо винесення постанови №6428 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії у виконавчому провадженні №29898230; щодо винесення постанови №6421 від 29.03.2019 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні №29898230, то колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Положенням ст. ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
06.02.2018 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі і в Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування, з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.
Так відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»  за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:
1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, закон зобов`язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження зазначених прав боржника.
Матеріали справи свідчать про те, що згідно перерахунку заборгованості по аліментам за період з березня 2013 року по березень 2019 року, станом на 31 березня 2019 року, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 39396,08 грн., тобто, існує заборгованість більш, ніж за чотири місяці.
Таким чином ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.
Статтю 11 Закону України «Про виконавче провадження» було доповнено частиною четвертою, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев`ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
У випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов`язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження прав боржника.
Разом з тим відповідно до п. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:
1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;
2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;
3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції;
4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.
Закон не пов`язує можливість застосування обмежень з наявністю чи відсутністю вини боржника.
Таким чином у разі незгоди боржника із застосованим до нього тимчасовим обмеженням у праві керувати транспортними засобами, він має довести в суді наявність хоча б однієї з вищезазначених підстав.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Скаржником ОСОБА_1 не надано доказів на спростування наявної у нього заборгованості зі сплати аліментів. Також не надано до суду доказів неможливості застосувань тимчасових обмежень боржника у відповідності до п. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Оскільки перерахунок розміру заборгованості боржника зі сплати аліментів перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці, тому державний виконавець правомірно, на підставі та в межах наданих йому повноважень, на виконання вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» винесла постанови про встановлення відповідних обмежень щодо боржника ОСОБА_1 ..
Посилання представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_1 не ухиляється від свого обов`язку сплачувати аліменти та заборгованість виникла не з його вини, тому відсутні підстави для вжиття заходів обмеження боржника - не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки ознака «ухилення боржника від виконання рішення суду по сплаті аліментів» не має значення у даній справі. Підставою винесення постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», є саме наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.
Відповідно до положень статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця суд постановляє ухвалу.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та визнаючи правомірними дії по визначенню розміру заборгованості та складанню розрахунку, помилково не відмовив у задоволенні скарги в цій частині.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що дії державного виконавця є правомірними, при цьому жодних порушень прав заявника чи вимог Закону судовим розглядом не встановлено, що є підставою для відмови у задоволенні скарги у відповідності до ч.3 ст.451 ЦПК України.
Доводи апеляційних скарг спростовують висновки суду першої інстанції.
Ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, які привели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з цим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області - слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що апеляційні скарги Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області та представника ОСОБА_1 - адвоката Хряк А.О. задоволені частково, а у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Хряк А.О. на дії державного виконавця відмовлено в повному обсязі, з ОСОБА_1 на користь Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області слід стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 грн., сплачений Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області при подачі апеляційної скарги (а.с.197).
Крім того, також не підлягають задоволенню вимоги скарги представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 про стягнення з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області судових витрат на професійну правову допомогу, оскільки у задоволенні скарги відмовлено.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області та представника ОСОБА_1 - адвоката Хряк Анастасії Олександрівни – задовольнити частково.
Ухвалу Печенізького районного суду Харківської області від 01 листопада 2019 року – скасувати та ухвалити нову.
Провадження у справі в частині визнання неправомірними дій державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву щодо винесення постанови №6433 від 29.03.2019 року про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у сумі 7879, 21 грн. у виконавчому провадженні №29898230 та визнання постанови №6433 від 29.03.2019 року про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у сумі 7879, 21 грн. у виконавчому провадженні №29898230 незаконною – закрити.
В іншій частині у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Хряк Анастасії Олександрівни на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1921,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді:       С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повний текст судового рішення виготовлено 01.10.2020 року.