Постанова
Іменем України
 
22 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 727/5521/16-ц
провадження № 61-37028св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Сімоненко В. М., 
 
суддів: Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
 
заявник (стягував у виконавчому провадженні) - ОСОБА_1 ,
 
заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр «Мікрохірургія ока», старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області Бушкевич Андрій Вітольдович, начальник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області Дворський Володимир Васильович, 
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» - Решетова Віктора Вікторовича, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці в складі судді Яреми Л. В.                 від 03 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернівецької області в складі суддів: Половінкіної Н. Ю., Кулянди М. І., Одинака О. О.,                                від 22 березня 2018 року,  
 
В С Т А Н О В И В :
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Шевченківського районного суду                   м. Чернівці від 11 серпня 2016 року у справі за скаргою ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області Бушкевича А. В., начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області Дворського В. В., стягувач - ОСОБА_1 .     
 
Заява обґрунтована тим, що ухвалою Шевченківського районного суду                 м. Чернівці від 11 серпня 2016 року було задоволено скаргу ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області Бушкевича А. В., начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області Дворського В. В., визнано неправомірною бездіяльність, яка полягає в невиконанні ухвали апеляційного суду Чернівецької області         від 19 листопада 2015 року в частині зобов`язання вчинити дії щодо закінчення виконавчого провадження ВП №48749845 з виконання виконавчого листа № 2-210, виданого Шевченківським районним судом                    м. Чернівці 28 травня 2015 року, зобов`язано виконати ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року в частині зобов`язання вчинити дії щодо закінчення цього виконавчого провадження та винести постанову про закінчення цього виконавчого провадження, виконати вимоги статті 389 ЦПК України шляхом повідомлення суду та заявника про виконання ухвали апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року.  
 
Постановою Верховного Суду України від 12 березня 2017 року ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року скасовано, залишено в силі ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 жовтня 2015 року. 
 
Разом з тим, ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці                          від 30 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні скарги ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області Бушкевича А. В., начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області Дворського В. В.  
 
Оскільки ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 серпня 2016 року була обґрунтована ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року, яка скасована, заявник вважав, що указана ухвала районного суду підлягає перегляду за нововиявленими обставинами, у зв`язку із чим заявник просив суд: скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 серпня 2016 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області Бушкевича А. В., начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області Дворського В. В. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 січня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 серпня 2016 року задоволено.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 серпня 2016 року скасовано.
У задоволенні скарги ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області Бушкевича А. В., начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області                 Дворського В. В. відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 серпня 2016 року підлягає задоволенню з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 423 ЦПК України, оскільки скасована ухвала апеляційного суду Чернівецької області                               від 19 листопада 2015 року, яка стала підставою для ухвалення судового рішення, яке заявник в даній справі просив переглянути. 
 
Відмовляючи у задоволенні скарги ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області Бушкевича А. В., начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області                     Дворського В. В., суд першої інстанції виходив з того, що підстави для виконання ухвали апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року відпали, у зв`язку з її скасуванням.  
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 22 березня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» залишено без задоволення. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 січня 2018 року залишено без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.  
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду, представника ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» -                    Решетова В. В., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 серпня 2016 року в даній справі.  
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами ухвали Шевченківського районного суду                   м. Чернівці від 11 серпня 2016 року. Судове рішення, яке заявник просив переглянути у зв`язку із нововиявленими обставинами, ухвалено за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця і таким судовим рішенням не закінчено розгляд справи, тому указане судове рішення не може бути переглянуто у зв`язку із нововиявленими обставинами. Суди не звернули увагу на тривале невиконання ухвали апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року в той час, коли вона була чинною.  Державним виконавцем протиправно не виконувалось указане судове рішення. Судами допущені процесуальні порушення під час розгляду указаної заяви. Оскаржені рішення є необґрунтованими. 
 
Доводи інших учасників справи
 
У серпні 2018 року  ОСОБА_1 , в особі представника, подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. Судове рішення, яке стало підставою для постановлення ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці                від 11 серпня 2016 року, було скасовано, що згідно вимог чинного законодавства є підставою для перегляду указаної ухвали за нововиявленими обставинами. Наведені скаржником доводи зводяться виключно до переоцінки доказів, які судами попередніх інстанцій оцінені вірно. У відзиві на касаційну скаргу заявник просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі. Витребувано справу із суду першої інстанції. 
 
30 серпня 2018 року справу передано судді-доповідачу Олійник А. С.
 
16 квітня 2020 року відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (з наступними змінами та доповненнями) та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду           від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», призначено повторний автоматизований розподіл, серед інших, даної справи.
 
16 квітня 2020 року згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу визначено розглядати у колегії суддів:            Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М. - та передано судді-доповідачу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи в складі п`яти суддів.  
 
Обставини справи, встановлені судами 
 
Судами встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду                            м. Чернівці від 11 серпня 2016 року було задоволено скаргу ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області Бушкевича А. В., начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області Дворського В. В., визнано неправомірною їх бездіяльність, яка полягає в невиконанні ухвали апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року в частині зобов`язання вчинити дії щодо закінчення виконавчого провадження ВП №48749845 з виконання виконавчого листа № 2-210, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 28 травня 2015 року, зобов`язано їх виконати ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року в частині зобов`язання вчинити дії щодо закінчення цього виконавчого провадження та зобов`язано їх винести постанову про закінчення цього виконавчого провадження, зобов`язано їх виконати вимоги статті 389 ЦПК України шляхом повідомлення суду та заявника про виконання ухвали апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року.  
 
Постановою Верховного Суду України від 12 березня 2017 року ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року скасовано, залишено в силі ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 жовтня 2015 року.  
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 жовтня                  2015 року у задоволенні скарги ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області Бушкевича А. В., начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернівецькій області Дворського В. В. та постанову про накладення арешту відмовлено.  
 
Підставою для постановлення ухвали Шевченківського районного суду                    м. Чернівці від 11 серпня 2016 року була ухвала апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року.  
 
Наслідком скасування постановою Верховного Суду України від 12 березня 2017 року судового рішення є інше за змістом вирішення скарги на дії державних виконавців.  
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                  № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
 
Зі змісту зазначеної норми вбачається, що об`єктами перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами можуть бути рішення суду в будь-якій цивільній справі незалежно від виду провадження, ухвали суду першої інстанції (про відмову в прийнятті заяви, закриття провадження в справі, залишення заяви без розгляду, з інших питань, якщо вони перешкоджають рухові справи), що набрали законної сили, а також ухвали судів апеляційної та касаційної інстанцій, якими рішення було змінено, постановлено нове рішення, закрито провадження в справі або залишено заяву (скаргу) без розгляду.
 
Системний аналіз норм ЦПК України, зокрема його статей 258, 289, 260, вказує на те, що судовий розгляд закінчується ухваленням рішення  (частина третя статті 258 ЦПК України), а у випадках, передбачених законом, - постановленням ухвали.
 
Ухвала суду є одним із видів судових рішень, однією із форм їх викладу  (пункт 1 частини першої статті 258 ЦПК України). 
 
Частина друга статті 258 ЦПК України містить невичерпаний перелік ухвал, передбачає інші випадки, встановлені цим Кодексом, викладення судових рішень у формі ухвали.
 
Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
 
Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну виконавчу службу» дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.
 
За змістом частини першої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.
 
На підставі частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
 
Згідно із частинами другою, третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
 
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
 
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що заява ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 серпня 2016 року підлягає задоволенню з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 423 ЦПК України, оскільки скасована ухвала апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року, яка стала підставою для ухвалення судового рішення, яке заявник в даній справі просив переглянути, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення вимог указаної заяви і ухвалення за наслідками її розгляду нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока».   
 
Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості оскаржених рішеннь  спростовуються змістом постанови Верховного Суду України від 12 березня 2017 року, якою скасовано ухвалу апеляційного суду Чернівецької області   від 19 листопада 2015 року, невиконання якої було підставою для задоволення вимог скарги ТОВ «Регіональний центр «Мікрохірургія ока», іншими матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції.  
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі  № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня                    2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. 
 
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
 
Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.
 
Доводи касаційної скарги про те, що судове рішення, яке заявник просив переглянути у зв`язку із нововиявленими обставинами, ухвалено за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця і таким судовим рішенням не закінчено розгляд справи, тому указане судове рішення не може бути переглянуто у зв`язку із нововиявленими обставинами не містять підстав для скасування оскаржених рішень, оскільки суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року                                   в справі № 6-42/11 (провадження № 61-40407св18), ухвалі Верховного                    Суду від 15 листопада 2018 року в справі № 316/2506/15                                (провадження № 61-40077ск18), у яких подібні питання розглянуті по суті вимог.  
 
Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували тривале невиконання ухвали апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року в той час, коли вона була чинною, не містять підстав для скасування оскаржених рішень, оскільки за наслідками встановлених судами обставин указана ухвала оскаржувалась до судів вищих інстанцій, за наслідком чого була скасована. 
 
Доводи касаційної скарги про процесуальні порушення, допущені судами попередніх інстанцій не містять підстав для скасування оскаржених рішень, оскільки порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (частина друга статті 412 ЦПК України), чого в даній справі не встановлено. 
 
Доводи касаційної скарги є аналогічними аргументам апеляційної скарги, які суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.
 
Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками судів, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.   
 
Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
 
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. 
 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
 
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін. 
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» - Решетова Віктора Вікторовича, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 22 березня 2018 року залишити без змін.  
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                             В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                                                        С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                                     Є. В. Петров
 
                                                                                                                  І. М. Фаловська
 
                                                                                                                   С. П. Штелик