Ухвала
Іменем України 
 
28 вересня 2020 р.
м. Київ
Справа № 484/1443/19
Провадження № 51-4589 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 червня 2020  року,
встановив:
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 червня 2020  року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання, призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та  речових доказів у провадженні.
 
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змінено, виключено з мотивувальної частини вироку посилання на обставини, які обтяжують ОСОБА_4 покарання: вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, тяжкі наслідки, завдані злочином та вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
 
В іншій частині вирок залишено без змін.
 
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Згідно з ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: судові рішення, що оскаржуються; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
 
Частиною 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
 
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону засуджений, порушуючи питання про перегляд постановленого щодо нього вироку місцевого суду наводить доводи, які зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, непогодження з даною судом оцінкою доказам та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому, в порушення вимог п. 4 ст. 427 КК України у касаційній скарзі засудженого не зазначено в чому саме полягає незаконність та необґрунтованість  вироку місцевого суду згідно з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України і доводи на обґрунтування цього. Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції можуть бути: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України), невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). Отже, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст.  438 КПКУкраїни, що є підставою для зміни чи скасування судових рішень та належним чином аргументувати свої доводи. 
Крім того, засудженим не наведено жодних доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду, якою вирок місцевого суду залишено без змін. Зокрема, ОСОБА_4 не вказав, яких саме порушень допустився апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо нього в апеляційному порядку, не мотивував у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого апеляційним судом судового рішення. 
До того ж, засуджений не вказує, які доводи апеляційної скарги його захисника і в порушення якої норми закону, апеляційний суд належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
 
Також, скарга засудженого не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту.
Положеннями ч. 1 ст. 436 КПК Українивизначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, а саме: 1) залишити судове 
 
рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий судовий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;  3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення. 
Поряд з цим, зазначена в касаційній скарзі вимога про повторний розгляд справи в повному обсязі, не узгоджується з вищезазначеними положеннями Закону.
З урахуванням наведеного, засудженому слід конкретизувати, яке саме судове рішення він оскаржує, зазначити вимогу щодо оскаржуваного судового рішення, яка б узгоджувалася з положеннями ст. 436 КПК України, обґрунтувати свою вимогу з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 цього ж Кодексу.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК України, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.  
 
Окрім того, до касаційної скарги не додано копії оскаржуваного судового рішення, чим порушено вимоги ч. 5 ст. 427 КПК України.
 
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
 
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
 
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК України, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                 ОСОБА_2                               ОСОБА_3