КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №753/18511/2019                                                                               Головуючий у І інстанції - Сирбул О.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/8088/2020                                         Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
21 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Акціонерного товариства «Альфа-Банк», подану адвокатом Курдюмовим Михайлом Миколайовичем на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Державний реєстратор Комунального підприємства «Світоч» м. Києва про визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності, 
 
встановив:
 
В провадження Дарницького районного суду м. Києва знаходиться на розгляді справа за вказаним вище позовом.
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом:
- накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 ;
- заборони будь-яким суб`єктам та органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів (реєстрацію права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав) щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у справі;
- заборони АТ «АЛЬФА-БАНК» вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням.
Заяву обґрунтовував тим, що предметом вказаного позову є визнання відсутності у АТ «Укрсоцбанк» права позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до укладеного Іпотечного договору №42.02-11/216 від 07 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., зареєстровано в реєстрі за № 2092, а також у інший спосіб позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, визначений ЗУ «Про іпотеку»; визнання незаконним та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності №30316469; поновлення відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що передували скасованим записам.
Крім того, вказує, що йому стало відомо, що відповідач здійснює заходи спрямовані на подальше відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві приватної власності ОСОБА_1 і право власності якої було незаконно перереєстроване за відповідачем.
Так, 07 серпня 2019 року Дарницьким районним судом м. Києва зареєстрований позов відповідача до позивача про виселення його та його родини з вказаного житлового приміщення та зняття їх з реєстраційного обліку.
Зазначає, що йому стало відомо про те, що станом на 21 грудня 2019 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , перереєстроване за АТ «АЛЬФА-БАНК» на підставі Протоколу позачергових зборів акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК».
Вважає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, що у свою чергу може призвести до порушення конституційного права та законних інтересів позивача.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року, заяву про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1766623080000.
Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонено вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів (реєстрацію права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав) щодо квартири АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, правонаступник АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк» через представника подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило ухвалу суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що АТ «Укрсоцбанк» скористалося своїм правом у порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» та задовольнило свої вимоги кредитора/іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору в позасудовому порядку через звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності.
Дана ж справа є зловживанням позивачем процесуальними правами задля позбавлення права кредитора/іпотекодержателя реалізувати свої законні права щодо погашення заборгованості по кредитному договору та унеможливити розпорядження належним банку майном на праві власності.
Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції не просто обмежив нового власника у розпорядженні майном, а повністю позбавив права власності, що є протиправним. 
На апеляційну скаргу ОСОБА_1 через представника подав відзив, який обґрунтовував тим, що предметом позову ОСОБА_1 до АТ «Альфа Банк», який є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» є визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності, тобто спір стосується поновлення незаконно позбавленого права позивача ОСОБА_1 володіти своєю власністю, у даному випадку власним нерухомим майном, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 яка є єдиним помешканням позивача та його родини і в якій зареєстрована неповнолітня дитина.
Суд першої інстанції вивчивши заяву позивача про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, враховуючи принцип здійснення цивільного судочинства, предмет та підстави спору, який виник між сторонами, співмірність обраних позивачем видів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами , абсолютно справедливо прийшов до висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, та застосував заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , встановив заборону на відчуження та вчинення будь-яких дій пов`язаних з відчуженням вказаного майна.
Просив апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року залишити без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, предмет та підстави спору, який виник між сторонами, співмірність обраних позивачем видів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, вважав, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Згідно правил ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. 
Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. 
Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.
Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.
Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. 
Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. 
Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.
Так, по справі встановлено, що між сторонами виник спір з приводу визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності.
В позовній заяві ставиться питання про визнання відсутності у відповідача права позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , а також у інший спосіб позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, визначений Законом України «Про іпотеку».
У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд першої інстанції перевіривши обставини, якими заявник обґрунтовував наявність підстав для забезпечення позову, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки будь-які дії стосовно реалізації майна можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність  висновків суду першої інстанції, а тому ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року слід залишити без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, апеляційний суд, - 
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Акціонерного товариства «Альфа-Банк», подану адвокатом Курдюмовим Михайлом Миколайовичем залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 22 липня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                   К.П. Приходько

Судді                                                                                   Т.О. Писана

С.О. Журба