ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2020 р. 	Справа № 440/2172/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Донець Л.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 13.05.20 року по справі № 440/2172/20
за позовом              ОСОБА_1  
до             Державної податкової служби України ,             Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області                     
про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області, Державної податкової служби України, в якій просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-33606-17 від 11 лютого 2020 року.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху.
У зв`язку із неусуненням недоліків позовної заяви у строк до 12 травня 2020 року, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).
ОСОБА_1 , не  погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції від 13.05.2020 про повернення позовної заяви, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 було направлено до суду першої інстанції лист, в якому зазначено про відсутність недоліків у позовній заяві, оскільки в позові наявні вказівки на місцезнаходження оригіналів документів, приєднаних до позовної заяви. Також повідомлено, що позов містить обгрунтування позовних вимог до кожного відповідача, адже права позивача порушено двічі: шляхом винесення незаконної вимоги та шляхом незаконної відмови у задоволенні скарги. Тому, в обох випадках способом усунення порушених прав є скасування незаконної вимоги, оскільки скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу усуне порушення прав позивача у спорі з обома відповідачами.
Відповідачі надали відзиви на апеляційну скаргу, в яких, посилаються на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області, Державної податкової служби України, в якій просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-33606-17 від 11 лютого 2020 року.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху в зв`язку із невідповідністю останньої вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, суд відмітив, що у своїй позовній заяві ініціатор звернення визначає відповідачами Головне управління ДПС у Полтавській області та Державну податкову службу України, однак позовні вимоги формулює лише до одного з них. Також суд вказав, що позовна заява не містить відомостей про місцезнаходження оригіналів документів, копії яких приєднані до позовної заяви.
Для усунення недоліків встановлено семиденний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до Полтавського окружного адміністративного суду позовної заяви, оформленої відповідно до вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також її копій відповідно до кількості учасників справи.
Наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення підтверджено, що ОСОБА_1 05 травня 2020 року отримав копію ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року про залишення позовної заяви без руху. 
13 травня 2020 року до Полтавського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшов лист, відправлений заявником засобами поштового зв`язку 08 травня 2020 року.
У даному листі ОСОБА_1 повідомив, що оригінали документів, копії яких приєднані до позовної заяви, знаходяться у позивача. В обгрунтування позовних вимог до кожного із відповідачів позивач вказав, що одна й та сама позовна вимога пред`явлена до обох відповідачів, а позов включає декілька підстав, кожна із яких є самостійною підставою для визнання оскаржуваної вимоги протиправною та її скасування. Виключення другого відповідача - Державної податкової служби України – призведе до неможливості розгляду порушення прав в цій частині та позбавить позивача доступу до правосуддя.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).
Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що листом позивача (отримано судом 13 травня 2020 року) лише частково усунуто недоліки позовної заяви. До суду не надано позовної заяви, оформленої відповідно до вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також її копій відповідно до кількості учасників справи. Отже, позивачем у визначений судом строк вимоги ухвали суду від 29 квітня 2020 року про залишення позовної заяви без руху не виконано, недоліки позовної заяви в повному обсязі не усунуто.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до пп.3, 6 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч.2 ст.171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Згідно із п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до ч.1 ст.160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Згідно із пп.4, 5, 8 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються: 
4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Відповідно до ч.9 ст.160 КАС України у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
Так, з матеріалів справи слідує, що спірним є саме усунення/неусунення позивачем недоліків позовної заяви, які, на думку суду першої інстанції, полягають у ненаданні позовної заяви із формулюванням позовних вимог до кожного із відповідачів.
13 травня 2020 року на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачем було подано лист-заяву про усунення недоліків позовної заяви (відправлено засобами поштового зв`язку 08 травня 2020 року), в якому наголошено, що одна й та сама позовна вимога пред`явлена до обох відповідачів, а позов включає декілька підстав, кожна із яких є самостійною підставою для визнання оскаржуваної вимоги протиправною та її скасування. 
Колегія суддів, перевіривши зміст та обгрунтування позовної заяви, листа-заяви позивача про усунення недоліків позовної заяви та доводи окружного суду, що покладені в основу для висновку про неусунення позивачем недоліків позовної заяви, вважає за необхідне вказати таке.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно із ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Положеннями ч.ч.2 та 3 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
Як вбачається з мотивувальної частини позовної заяви ОСОБА_1 не погоджується із вимогою Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-33606-17 від 11 лютого 2020 року, оскільки вважає протиправними дії саме обох відповідачів при винесенні оскаржуваної вимоги та розгляді скарги на неї.
Натомість, у прохальній частині позивач не конкретизує які саме дії відповідачів порушили права позивача, а лише просить визнати протиправною та скасувати вищезазначену вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-33606-17 від 11 лютого 2020 року.
Дійсно, формулювання позовних вимог, у відповідності з вимогами КАС України, зокрема, спрямоване на дотримання розгляду спору, у відповідності з обгрунтуваннями позовної заяви та її вимогами, задля належного та ефективного захисту прав особи, яка звернулась до суду. Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.
Згідно із ч.1 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Водночас, слід врахувати, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. 
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
При цьому, нечітке формулювання позовних вимог, у даному випадку, не є підставою для повернення позовної заяви позивачеві, та позбавлення цим самим гарантованого права на доступ особи до правосуддя, адже саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору та у якій частині позовні вимоги є обгрунтованими/необгрунтованими.
Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).
При цьому, Європейський суд з прав людини провів певну лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).
У справі Bellet v. France Європейський Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, адже мотивувальна частина позовної заяви дає змогу встановити, у чому саме полягає незгода позивача із діями Державної податкової служби України як підставою, на його думку, для задоволення позовних вимог.
Додатково колегія суддів звертає увагу, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.
З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.
Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.
Якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.
Таким чином, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обгрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.
Разом з тим, встановлення наявності/відсутності порушення прав, свобод та інтересів особи відбувається під час судового розгляду справи, за результатами якого судом приймається відповідне рішення про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.
Прийняття рішення судом про обґрунтованість/необгрунтованість позовних вимог та підстав позову до певного відповідача, дії якого становлять підставу позовних вимог, до початку судового розгляду є передчасним.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) по справі №440/2172/20 підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви, у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви.
Відповідно до ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання
За таких обставин, апеляційна скарга є обґрунтованою, її доводи знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, спростовують висновки суду першої інстанції, а тому, остання підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 312, 315, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 по справі № 440/2172/20 скасувати.
Справу № 440/2172/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки)  направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	В.А. Калиновський    Л.О. Донець