П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/2847/19-а 
                                                            Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Шаповалова Т.М. 
Суддя-доповідач -  Матохнюк Д.Б.   
07 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Совгири Д. І.  Шидловського В.Б. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (ГУ ДПС у Вінницькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27 червня 2019 року №9494950-5506-0214 та №9494948-5506-0214.  
11 грудня 2019 року Вінницький окружний адміністративний суд прийняв рішення про задоволення позовних вимог. 
Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено те, що 22.03.2016 року між Чернявською сільською радою Оратівського району Вінницької області (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар)  укладений договір оренди землі №01, за умовами якого позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 7,8170 га ріллі, кадастровий номер 0523186900:02:001:0092, для ведення фермерського господарства із земель резервних територій Чернявської сільської ради, строком на 49 років. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 6986,83 грн. за 1 рік.
23 березня 2016 року був оформлений акт передавання-приймання орендної земельної ділянки, згідно якого Орендодавець передає земельну ділянку кадастровий номер 0523186900:02:001:0092, площею 7,8170 га, а Орендар приймає вищевказану земельну ділянку.
Також, 22.03.2016 року між Чернявською сільською радою Оратівського району Вінницької області та ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі №02, за умовами якого позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 10,7932 га ріллі, кадастровий номер 0523186900:02:004:0227, для ведення фермерського господарства із земель резервних територій Чернявської сільської ради, строком на 49 років. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 9646,96 грн. за 1 рік.
23 березня 2016 року був оформлений акт передавання-приймання орендної земельної ділянки, згідно якого Орендодавець передає земельну ділянку кадастровий номер 0523186900:02:004:0227, площею 10,7932 га, а Орендар приймає вищевказану земельну ділянку.
Крім того, 14.08.2017 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) був укладений договір оренди землі № 310.
Пунктом 1 вказаного договору визначено, що Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку (земельні ділянки), загальною площею 23,8306 га ріллі, сільськогосподарського призначення  з кадастровим номером (кадастровими номерами) 0523186900:02:006:0132, яка розташована (які розташовані) на території Чернявської сільської ради (за межами населеного пункту) Оратівського району, Вінницької області. Договір укладено на 7 років з моменту укладання. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 69    960, 81 грн. за 1 рік. 
Згідно з п. 11 зазначених вище договорів орендна плата вноситься до місцевого бюджету, Орендарем рівними частками за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Пунктом 14  зазначених вище договорів оренди землі визначено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства.
Відповідно до п. 27 договору №310 від 14.08.2017 року орендар земельної ділянки, окрім іншого, зобов`язаний використовувати земельну ділянку у відповідності до цільового призначення.
За таких обставин, відповідно до вимог Закону України "Про фермерське господарство" та з метою виконання договору оренди, 06.10.2017 року створено та зареєстровано фермерське господарство "Добробут Л.І.І." (ФГ «Добробут Л.І.І.») (код ЄДРПОУ 41642060), яке протягом 2018, січень-липень 2019 років сплачувало орендну плату за вказані земельні ділянки, що підтверджується податковими деклараціями з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), які отримані відповідачем, а також платіжними дорученнями.
Так, 27.06.2019 ГУ ДПС у Вінницькій області винесено податкові повідомлення-рішення №9494950-5506-0214 та №9494948-5506-0214, якими ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2019 рік у сумі 9646,96 грн. та 69960,81 грн. 
Не погоджуючись з вказаним рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що закон прямо відносить до земель фермерського господарства землі, отримані його засновником у власність для створення цього господарства, отже, до земель фермерського господарства відносяться в тому числі і землі отримані засновником цього фермерського господарства в оренду з метою створення цього господарства та які передані ним такому господарству й використовуються за цільовим призначенням, відтак податкове зобов`язання з плати за землю повинен сплачувати фактичний землекористувач, в даному випадку – ФГ «Добробут Л.І.І.».
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (ПК України).
Підпунктом 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Згідно з пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування земельним податком є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та  землекористувачі.
Землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Згідно зі ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
При цьому, ст. Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 12 Закону України "Про фермерське господарство" встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Згідно зі ст. 8 Закону України "Про фермерське господарство", фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.
Таким чином, об`єктом плати за землю є земельна ділянка, надана в оренду з метою створення фермерського господарства, а майнові права на вказану земельну ділянку передані до складеного капіталу фермерського господарства, яке реалізуючи права землекористувача має обов`язок внесення плати за землю.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 року справа №814/1005/16.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем не в межах повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України, а тому наявні підстави для їх скасування.  
При цьому, у апеляційній скарзі відповідачем не зазначено жодної норми матеріального або процесуального права, яку порушив суд першої інстанції під час розгляду даної справи та обставини або доказу, якому суд першої інстанції не дослідив чи не надав належної оцінки.
Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються  встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Шидловський В.Б.